24.03.2026  	  	

Справа №607/12901/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Тернопіль  
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 

головуючої судді Черніцької І.М.
за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

з участю: 
адвоката Стегніцького А.М., представника ДПП – Лобач М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про  стягнення безпідставно збережених (утриманих) коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стегніцький А.М., звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області та просив стягнути з відповідачів безпідставно сплачений штраф 345,76 грн та 100 000 грн завданої моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01 березня 2025 року поліцейським Дзвінкою О.Б. винесено постанову серії ЕАН №4176016, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф. Він сплатив штраф, що підтверджується квитанцією. 03 квітня 2025 року вказану постанову скасовано, а провадження у справі закрито.
Вважає, що скасування постанови має наслідком повернення сплаченого штрафу на підставі вимог ст. 1212 ЦК. 
Крім того, вказує, що незаконними діями посадової особи йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 100 000 грн та просить стягнути з відповідачів на підстав вимог ст. ст. 1167, 1173 ЦК України.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2025 року відкрито провадження у справі ,розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року зарито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області подало відзив на позов. Зазначило, що механізм повернення помилково чи надміру зарахованих до бюджету податків, зборів пені, платежів та інших доходів врегульовано Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03.09.2013 року №787. Позивач не звертався до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету із заявою про повернення сплаченого штрафу. Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки будь-яких вимог до нього позивачем не заявлено. Посилаючись на наведене, просило відмовити у позові та слухати справу без участі їх представника.
Департамент патрульної поліції подав відзив на позов. Вважає позов безпідставним та необгрунтованим. Патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, а тому положення ст. 1176 ЦК України не підлягають застосуванню. Відшкодування шкоди на підставі вимог ст. 1174 ЦК здійснюється державною та обов`язковою умовою відшкодування шкоди є незаконність рішення, дії чи бездіяльності. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про незаконність дій працівника патрульної поліції. Рішення суду, яке би встановлювало незаконність дій працівників патрульної поліції не має. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розміру. Позивач вправі повернути сплачений штраф згідно Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03.09.2013 року №787, попередньо звернувшись до контролюючого органу для отримання подання на повернення помилково або надміру сплачених коштів. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.
У судовому засіданні представник позивача — адвокат Стегніцький А.М. позов підтримав та просив задовольнити.
Представник ДПП — Лобач М.В. заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.
Судом встановлено, що 01 березня 2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Тернопільській області Дзвінкою О.Б. винесено постанову серії ЕНА №4176016 від 01.03.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, що підтверджується матеріалами справи та визнано сторонами в судовому засіданні.
02 березня 2025 року позивачем сплачено штраф у розмірі 340 грн, що підтверджується чеком від 02.03.2025 року, випискою по рахунку позивача за 02.03.2025 року та не заперечувалось представником ДПП.
Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА №4176016 від 01.03.2025, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн..
Рішенням Т.в.о. заступника начальника Управління — начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Тернопільській області ДПП капітаном поліції Гембаровським Н.І. скасовано постанову серії ЕНА №4176016 від 01.03.2025, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17 квітня 2025 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Тернопільській області Дзвінка Олега Богдановича, Управліня патрульної поліції у Тернопільській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4176016 від 01.03.2025 року закрито, на підстав вимог 8 ч.1 ст.238 КАС України,.
Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. 
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективого захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до вимог ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент сплати 02 березня 2025 року позивачем штрафу у розмірі 340 грн юридична підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 01 березня 2025 року.
В подальшому, з огляду на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відповідна юридична підстава відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).
У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
Також Верховного Суду України в постановах від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15 зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Тобто набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Аналізуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що після скасування постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, останній згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
Враховуючи наведене, суд вважає що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені (утримані) кошти в сумі 340 грн.
Суд не вбачає підстав для стягнення суми 345. 76 грн, оскільки згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення розмір штрафу становив 340 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення 100 000 грн моральної шкоди, суд виходить з такого.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач просить відшкодувати шкоду завдану безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі постанови, яка у подальшому була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього було закрите.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з вимогами ч. 1 статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У пунктах 3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними.
При цьому необхідно розрізняти поняття «незаконність дій (бездіяльності) органу чи посадової особи» та «вина органу чи посадової особи», оскільки, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Отже, при відшкодуванні шкоди завданої посадовою чи службовою особою органу державної влади обов`язковою умовою є встановлення факту незаконності дій (бездіяльності), та необов`язковою умовою є встановлення вини.
На момент розгляду даної справи рішень щодо дій органу державної влади, яким Позивачу на його думку завдано моральної шкоди, не має, та при цьому, Позивач у позовній заяві не просить визнати такі дії (бездіяльність) протиправними, а тому - відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди.
Закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли Позивачу моральної шкоди. 
Дана позиція підтверджена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 року по справі №312/262/18, постановою Великої палати Верховного Суду від 22.01.2025 №335/6977/22 .
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Згідно з вимогами частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Питання про розмір моральної шкоди повинне вирішуватись з врахуванням загальних обставин справи, і зокрема, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини Позивача та загальний контекст.
Так, у контексті серйозності порушення з матеріальної точки зору мова йде виключно про такі негативні наслідки для Позивача, як сплата штрафу. 
Позивач не подав до суду жодного доказу, який би свідчив, що сплата штрафу мала виключно негативні та непоправні наслідки для його майнового чи морального стану. 
Як вбачається із позовної заяви, мотиви позову обґрунтовуються загально і не підкріплюються жодними належними доказами, які б підтверджували понесення таких втрат та вказували на причино наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відносно позивача.
Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Враховуючи наведене, прийнятття ДПП рішення про скасування постанови від 01.03.2025 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку завдану позивачу моральну шкоду і немає необхідності для її стягнення у грошовому еквіваленті. Також позивачем не доведено і заявлений ним розмір моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями заподіювача шкоди та завданою шкодою. 
А тому, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 968 гривень 96 копійок сплаченого судового збору.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1212, 1173 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 18, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області про стягнення безпідставно збережених (утриманих) коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені (утримані) кошти в сумі 340 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 .
Відповідачі: 
Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, адреса місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка, 39 м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 37977599.
Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3 м. Київ, код ЄДРПОУ 40108646.
Повне рішення суду складено 03 квітня 2026 року.

Головуюча      І.М. Черніцька