Справа № 136/2429/25
провадження № 2/136/951/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Шпортун С. В,
за участю секретаря судових засідань Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач), у якому на вирішення суду ставить наступні вимоги:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила своїх спадкових прав, а саме на земельні ділянки:
- площею 0,0600 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 0522285200:03:000:1096, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка», 
- площею 0,0600 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 0522285200:03:000:1097, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка».
Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшло нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий №0522285200:03:000:1096 та №0522285200:03:000:1097, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка», які спадкодавець успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняла в установленому законом порядку, однак не оформила своїх спадкових прав.
Позивач ОСОБА_6 , будучи донькою ОСОБА_7 , а відтак спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняла після смерті матері, утім реалізувати свої спадкові права на зазначене майно, що увійшло до складу спадкової маси позбавлена можливості, у зв`язку із чим постановою N21489/02-31 від 13.10.2025 року державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, так як заявником не було надано правовстановлюючих документів на підтвердження права власності спадкодавцеві на таке майно, відсутні відомості в державному земельному кадастрі, що стало підставою звернення до суду із даним позовом за захистом порушених майнових прав.
У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не надала.
Інші заяви по суті учасниками цивільного процесу не подавались.
Ухвалою суду від 24.12.2025 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст.175, 177 ЦПК України.
Ухвалою суду від 13.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Другої Вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області матеріали спадкових справ, а саме: №334/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; №296/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
19.01.2026 ухвалою суду задоволено заяву представника позивача - адвоката Лавренчука А.С. та вирішено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Позивач та її представник просили позов задовольнити, з урахуванням поданої відповідачем заяви просили ухвалити рішення за наслідками підготовчого судового засідання у даній справі.
Відповідач направила поштовим зв`язком заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення судового рішення за наслідками підготовчого судового засідання.
З огляду на те, що відповідач позов визнала, зібрані у справі докази є достатніми для ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи, тому суд у відповідності до положень ст.206 ч.4 ЦПК України, вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення, оскільки як було встановлено визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.08.2019 року (а.с.36).
Із матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 №296/2019 (а.с.148-171) судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась дружина спадкодавця ОСОБА_3 , подавши заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини 30.09.2019, а також спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні.
Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 .
Із довідки про коло спадкоємців №518/02-14 від 08.04.2025 року, виданої Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи №296/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 , спадкоємицею за законом була лише його дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Отож ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 .
За наслідками поданих заявником ОСОБА_3 документів на її ім`я було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на об`єкти нерухомого та рухомого майна, а саме квартиру та автомобіль.
Окрім цього судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» (третейський суддя Загороднюк Г.А.) від 23.09.2008 року в справі №0172/08, було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 08.09.2008 року земельної ділянки №68 (шістдесят вісім), площею 0,0600 га, кадастровий номер 0522285200030001097, цільове призначення - для садівництва, та земельної ділянки № НОМЕР_3 (шістдесят п`ять) площею 0,0600 га, кадастровий номер 0522285200030001096, цільове призначення - для садівництва, що розташовані за адресою: садівниче товариство «Лакомка» садівничого масиву «Турбівський» Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Зазначеним рішенням було визнано право власності за ОСОБА_4 на наступне нерухоме майно:
- земельну ділянку №68 (шістдесят вісім), площею 0,0600 га, кадастровий номер 0522285200030001097, цільове призначення - для садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лакомка», садівничого масиву «Турбівський», Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області;
- земельну ділянку № НОМЕР_3 (шістдесят п`ять), площею 0,0600 га, кадастровий номер 0522285200030001096, цільове призначення - для садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лакомка», садівничого масиву «Турбівський», Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області.
Третейський суд постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» у даній справі №0172/08 встановив, що земельна ділянка № НОМЕР_4 площею 0,0600 га, , цільове призначення - для садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лакомка», садівничого масиву «Турбівський», Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на земельну ділянку серія ВН №04805, зареєстрованого 21.04.1999 в книзі записів реєстрації державних актів за №863. Земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0600 га, , цільове призначення - для садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лакомка», садівничого масиву «Турбівський», Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на земельну ділянку серія ВН №05118, зареєстрованого 17.04.2000 в книзі записів реєстрації державних актів за №878.
Зі змісту Державних актів серія ВН №04805 та серія ВН №05118, що долучені до матеріалів даної цивільної справи встановлено, що на момент ухвалення рішення Постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» від 23.09.2008 року в справі №0172/08 власником зазначених земельних ділянок була ОСОБА_2 .
Судом також встановлено, що на ім`я ОСОБА_4 було видано членську книжку садівника від 13.08.2009 року (а.с.27-30), ним сплачувались членські внески до садівничого масиву «Турбівський» за період з 2008 року по 2020 рік.
Також із абонентських книжок по розрахунках за електроенергію (а.с.31-35) встановлено, що ОСОБА_4 здійснював оплату використаної електроенергії за місцезнаходженням вищевказаних земельних ділянок садівниче товариство «Лакомка», садівничого масиву «Турбівський», Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області.
Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0520739092020 від 20.11.2020 року, №НВ-0520739152020 від 20.11.2020 року, встановлено, що власником земельних ділянок кадастровий номер 0522285200:03:000:1096 та кадастровий номер 0522285200:03:000:1097 на даний час значиться ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 16.07.2024 року.
Згідно матеріалів спадкової справи №334/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_3 , спадкоємицею за законом є її дочка – позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.176), Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.179); свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.180).
Отож зібрані у справі докази підтверджують, що позивач ОСОБА_8 є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 спадщину прийняла, відтак вона їй належить з моменту відкриття, у зв`язку із чим нотаріусом на ім`я позивача було видано нотаріальні акти на майно, що увійшло до складу спадкової маси у вигляді квартири та транспортного засобу.
Утім Постановою N21489/02-31 від 13.10.2025 року державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площею 0,0600 га, кадастровий номер 0522285200:03:000:1097, цільове призначення - для ведення садівництва, та земельну ділянку, , площею 0,0600 га, та кадастровий номер 0522285200:03:000:1096, цільове призначення - для ведення садівництва, які знаходяться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка», після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заявником не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів на підтвердження належності майна спадкодавцям, а також за відсутності відомостей про земельні ділянки в Державному земельному кадастрі.
За наслідками поданих позивачем заяв до державного реєстратора прав на нерухоме майно було ухвалено рішення державним реєстратором Геновською Н.І. за №80624265 від 01.09.2025 року, яким ОСОБА_8 відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо земельної ділянки кадастровий номер 0522285200:03:000:1096, кадастровий номер 0522285200:03:000:1097, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припини речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а згідно Закону України №107б-УІ від 05.03.2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів, не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим законом і не виконані на день набрання чинності цим законом, у справах, які відповідно до цього закону не підвідомчі третейським судам. Державна реєстрація права власності цієї земельної ділянки на підставі рішення Постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» від 23.09.2008 року, справа №0172/08 за ОСОБА_4 не проводилась, що підтверджується відомостями з Державного земельного кадастру, в яких зазначається власником земельної ділянки ОСОБА_2 , яка відповідно до рішення суду є відчужувачем земельних ділянок, а заявник не надала підтверджуючі документи, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 .
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Оскільки спадщина відкрилась після 2004 року, отож правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, зокрема ст. ст. 1216, 1218, 1224, 1225, 1268, 1270, 1296 ЦК України.
Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла в установленому законом порядку та строки, відтак вона їй належить з часу відкриття, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку вона позбавлена можливості, у зв`язку із відмовою нотаріуса в оформленні спадщини на земельні ділянки.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення третейського суду) третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.
Завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону. - ст. 3 Закону України «Про третейські суди».
За змістом пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про третейські суди" одним із принципів на яких утворюється та діє третейський суд є принцип всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів. Такий же принцип визначено у пункті 11 статті 3 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Всеукраїнська інвестиційна асоціація".
Статтею 6 вказаного Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов`язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.
Згідно ст. 45 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду приймається після дослідження усіх обставин справи третейським суддею, що одноособово розглядав справу, або більшістю голосів третейських суддів, які входять до складу третейського суду. Рішення оголошується у засіданні третейського суду.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення третейського суду), сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.
Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.
Як встановлено ст. 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню. Виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 3897 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004, яка була чинною на час ухвалення рішення третейського суду) питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.
У рішенні від 10.01.2008 №1-рп/2008 Конституційний Суд України посилається на те, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАА) від 15.06.1976. 
Практика ЄСПЛ свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на основі закону.
Отже Законом України "Про третейські суди" та Конвенцією визначено однакові засади розгляду справи до яких віднесено, зокрема справедливий та неупереджений розгляд спору реалізація якого є неможливою без урахування принципу об`єктивності вирішення спору. 
Насправді, слово "суд" у пункті 1 статті 6 Конвенції не обов`язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.07.1986 у справі "Літгоу та інші проти Великобританії" (Lithgow and Others v. the United Kingdom), від 03.04.2008 у справі "Компанія "Регент" проти України").
Таким чином, третейський суд відповідає поняттю "суду" в розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції, рішення третейського суду, яке не скасовано та яким визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 є документом, на підставі якого мала бути проведена реєстрація прав власності, воно мало бути виконане особою на користь якої ухвалено рішення шляхом отримання виконавчого документу виданого компетентним судом в силу діючого на той час законодавства, утім у зв`язку із смертю особи така реалізація його права є неможливою, воно пов`язане із особою на користь якої ухвалено таке рішення.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Частиною 1 статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. - ч.1 ст. 1218 ЦК України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як було встановлено судом, позивач є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі у вигляді земельних ділянок, яке спадкодавець набув в установленому законом порядку та які увійшли до складу спадкової маси але не оформила своїх спадкових прав з підстав наведених вище, що незалежні від її волі.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджені належними та допустимими доказами, отож порушені права позивача підлягають захисту судом.
Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову.
У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі").
Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.
Керуючись ст. 12, 13 259, 263, 265, 269 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила своїх спадкових прав на земельні ділянки, а саме:
- площею 0,0600 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 0522285200:03:000:1096, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка»;
- площею 0,0600 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 0522285200:03:000:1097, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Липовецький район, Приборівська сільська рада, садівничий масив «Турбівський», садівниче товариство «Лакомка».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_6 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_7 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН