Справа № 740/6488/25 
Провадження № 2/559/949/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії у розмірі 200000 грн. мета кредиту - особисті потреби, ліміт кредитної лінії до 200000грн., процентна ставка - 39,99 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банком було видано відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 загальна сума заборгованості відповідача за кредитом становить 25362,11 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами до боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором від 06.09.2019. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 20.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 25362,11 грн., яка складається з наступного: 21 165,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3753,09 грн. - заборгованість по процентах, яку і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. 
01.12.2025 суддею Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній справі.
16.12.2025 до суду надійшов письмовий відзив відповідача на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнає. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що не визнає факту укладання кредитного договору, зауважує, що звернення до банку з проханням не може свідчити про укладення кредитного договору та не може свідчити про той факт, що Банк погодився на укладення кредитного договору та встановив кредитний ліміт. Зазначає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Позивачем не доведено і факту перерахування кредитних коштів відповідачу та не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Зокрема, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Окрім того, зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зазначена роздруківка заборгованості, що є у матеріалах справи створена невідомою особою, що вочевидь прямо не відповідає нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою передбачено, що повинні містити первинні документи. Окремо звертає увагу суду на те, що як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості, останнім було нараховано та списано в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту 5098,85 грн., з чим відповідач категорично не згідна і вказує, що згідно норм чинного законодавства та позиції Верховного суду, у вказаних правовідносинах - встановлення у договорі споживчого кредиту умови щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є нікчемною. Вказана виписка відповідачем не визнається. Враховуючи відсутність у матеріалах судової справи належних та допустимих доказів укладення договору від 06.09.2019 на умовах, на які посилається позивач, відсутність доказів отримання відповідачем коштів, відсутність доказів наявності заборгованості, просить відмовити у задоволенні позову ТОВ "ФК "Еліт Фінанс".
05.01.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, фактично викладених у позові. Укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем відбувалось саме шляхом прийняття оферти (пропозиції) відповідача AT «Альфа-Банк (прийняття оферти Відповідача AT «Альфа Банк» і є укладеним кредитним договором оскільки всі суттєві умови кредитного договору чітко вказані в оферті (пропозиції) відповідача на отримання кредиту. Зазначає, що в силу ст. 9 Закону України ««Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості, про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 25 травня 2021 року по справі № 554/4300/16-ц. Таким чином, надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог законодавства. Отже, заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості. Щодо незгоди відповідача із такою умовою кредитного договору, як комісія за розрахунково-касове обслуговування, то представник позивача зазначає, що такий вид винагороди за обслуговування кредиту як розрахунково-касове обслуговування не стосується надання банком інформації споживачу, визначеної статтею 11 Закону N1734- VIII. Окрім того, ЗУ "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19 (провадження N 14-44цс21) зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, і підстав для відступу від цього висновку колегією суддів Касаційно цивільного суду не наведено. Таким чином, враховуючи вищевказані роз`яснення Великої Палати Верховного Суду посилання відповідача на нікчемність такої умови кредитного договору, як комісія за розрахунково-касове обслуговування є помилковим та таким, що суперечить вимогам статті 8 Закону України "Про споживче кредитування".
16.01.2026 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області винесено ухвалу про направлення справи за підсудністю.
Ухвалою судді від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до провадження судді Томіліна О.М., визначено розгляд справи проводити в спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надати додатковий час для подання додаткового відзиву (за потреби).
02.03.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких підтримує свою позицію щодо невизнання позовних вимог, викладену у відзиві, та просить відмовити ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача у позові просив розглянути справу в його відсутність, заперечень проти ухвалення заочного рішення не заявляв. 
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.  Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення у даній справі є 24.03.2026 тобто дата складання повного тексту рішення. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач та відповідач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.
Судом встановлено, що 06.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії - 200000 грн., мета кредиту - особисті потреби, процентна ставка - 39,99 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Натомість відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання (а.с.5) 
Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_2 та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови, що свідчить про свідоме волевиявлення особи на прийняття вказаних умов договору. Також на підтвердження укладення договору та підписання паспорту споживчого кредиту відповідачем надано копію паспорту завірену її ж підписом для додаткової верифікації клієнта при оформленні кредитного договору (а.с.5 зворот).
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором AT «Альфа-Банк» виконав, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти шляхом встановлення 06.09.2019 кредитного ліміту у розмірі 10000 грн., що підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта  ОСОБА_1  за період з 06.09.2019-20.12.2021. З даної виписки вбачається, що  ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, а також з даного рахунку списувалися відсотки за користування кредитними коштами (а.с.15-18).
20.12.2021 АТ «Альфа-банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» уклали Договір факторингу №4, відповідно до якого АТ «Альфа-банк»» передало (відступило) позивачу за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 та Витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, ТОВ ФК«Еліт Фінанс» отримало право вимоги до боржників-позичальників, в тому числі до відповідача за договором №CCNG-631240478 у розмірі 25362,11 грн. За відступлення права вимоги згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021 ТОВ ФК«Еліт Фінанс» сплатило грошові кошти згідно долученої платіжної інструкції №34291 від 20.12.2021 у розмірі 12878944грн. (а.с.8-14).
Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, і має заборгованість за кредитним договором №631240478 від 06.09.2019 перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» розмірі 25362,11 грн., яка складається з 21165,64 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3753,09 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунками, долученим позивачем до матеріалів справи (а.с.19). 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує,що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з п. 57 розд. IV Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення № 75), інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.
Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Пунктом 62 Положення № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
В силу ст. 9 Закону України ««Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 25 травня 2021 року по справі № 554/4300/16-ц.
У Постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 Верховний Суд роз`яснив, що у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність ". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц).
За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти договір позики у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена позичальником позикодавцю.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію. Відповідач позов не визнає та подала відзив, де висловила свою позицію, однак на підтвердження своїх заперечень не надала суду жодного доказу. Суд зазначає, що для укладення кредитних договорів (зокрема у електронному вигляді) сторонам таких договорів необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, відповідно нездійснення чи не завершення якоїсь дії унеможливлює його укладання і вивчивши матеріали справи, і при укладенні цього договору всі ці дії були повністю здійснені сторонами. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази свідчать про те, що 06.09.2019 між AT «Альфа Банк та ОСОБА_1 шляхом прийняття оферти (пропозиції) відповідачем відбулося укладення кредитного договору, відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання у договорі умов. Внизу даної оферти відповідач власноручним підписом підтвердила, що акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії отримала. Також на підтвердження укладення договору до матеріалів справи додано копію паспорта відповідача, завірену її ж підписом для додаткової верифікації клієнта при оформленні кредитного договору. Тому, суд вважає, що відповідач заперечуючи факт укладення договору та отримання коштів скоріше за все намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань, тому доводи відповідача цій частині суд відхиляє. 
Окрім того, відповідач заперечує факт отримання коштів та виписку про рух коштів не визнає, однак на підтвердження своїх заперечень суду не надала доказів, хоча могла долучити кредитну історію і виписку по всіх своїх картах, щоб підтвердити, що гроші їй не зараховувались, кредитний ліміт на її картку не встановлювався та кредитними коштами вона не користувалася, однак цього не зробила. Натомість позивач надав виписку про рух коштів клієнта ОСОБА_1 , з якого вбачається, що відповідачу на карту встановлено кредитний ліміт, остання активно користувалася кредитними коштами у період з 06.09.2019 по 20.12.2021, за користування кредитними коштами списувалися відсотки. ОСОБА_1 даних розрахунків не спростувала жодними належними та допустимими доказами. Окрім того, згідно позиції Верховного Суду України, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, здійснюючи часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. 
Однак, суд зазначає, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі (визначеному позивачем при зверненні до суду) 25362,11грн.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. 
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються Страх ( ОСОБА_3 ) та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки ).
Враховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, комісія за обслуговування основної картки, нарахування плати за обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
З виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_1 вбачається, що за період з 06.09.2019 по 20.12.2021, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання коштів за розрахунково-касове обслуговування, комісію за обслуговування основної картки та нарахування плати (окремо) за обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості) на загальну суму 4584,28 грн., яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості.
Таким чином стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 20777,83 грн. ( 25362,11 грн.- 4584,28 грн).
В підсумку суд позовні вимоги задовольняє частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК«Еліт Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024; актом №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Литвиненко О.І., платіжною інструкцією №2724 від.10.06.2025 (а.с.20-23). За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову у 25362,11 грн., сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та керуючись принципами справедливості і розумності, суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог.
Отож, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума судових витрат у справі, зокрема: судового збору, що становить 2480,67 грн. (20777,83*3028/25362,11) та витрат на оплату правової допомоги, що становить 7537,07грн. (20777,83*9200/25362,11)
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 158, 174, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 626, 629, 633, 1049, 1054 ЦК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково. 
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за Кредитним договором від 06.09.2019 у розмірі 20777,83 (двадцять тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 83 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2480,67 грн. та 7537,07 грн. витрат на правову допомогу, а разом 10017 (десять тисяч сімнадцять) гривень 74 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 24.03.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл.Солом`янська, 2, код ЄДРПОУ 40340222, електронна адреса fcelitefinance@gmail.com.ua.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.М.Томілін