Справа №630/409/26 Провадження № 1-кп/630/40/26 	

В И Р О К
Іменем України
09 квітня 2026 року 	м. Люботин  	

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 , 
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Люботин кримінальне провадження № 42025222130000167від 03.12.2025 стосовно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, учасника бойових дій - ветерана війни, особи з інвалідністю другої групи, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Люботинського міського суду Харківської області 01 жовтня 2025 року (справа № 630/1074/25, провадження № 3/630/295/25), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк на строк один рік.
Відповідно до статті ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства. 
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Як установлено ст. 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 26.11.2025 близько 19:10, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами керував транспортним засобом «ВАЗ» моделі «21063» д.н.з. НОМЕР_1  за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Злагоди, 50, де був виявлений працівником СРПП відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Окрім того постановою Люботинського міського суду Харківської області 01 жовтня 2025 року (справа № 630/1074/25, провадження № 3/630/295/25), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн. (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк на строк один рік.
Так само, постановою Люботинського міського суду Харківської області 05 лютого 2026 року (справа № 630/45/26, провадження № 3/630/42/26), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та остаточно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800, 00 грн. (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років 9 місяців та 11 днів.
Відповідно до статті ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства. 
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Як установлено ст. 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_4 , діючи умисно з єдиним умислом на невиконання постанови Люботинського міського суду Харківської області 01 жовтня 2025 року (справа № 630/1074/25, провадження № 3/630/295/25) та постанови Люботинського міського суду Харківської області 05 лютого 2026 року (справа № 630/45/26, провадження № 3/630/42/26), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 13.03.2026 близько 21:25, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами керував транспортним засобом електроскутером «Maxxter Lumina» за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Вербицького, 3, де був виявлений працівником СРПП відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Обвинувачений  ОСОБА_4  в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, розкаявся у вчиненому та пояснив, що з березня 2022 року був мобілізований, отримав численні винагороди та поранення. Внаслідок контузії отримав інвалідність 2-ї групи та був звільнений з військової служби. Він знає про судові рішення, якими його позбавлено права керування. 26.11.2025 року у нього з двору збігав собака алабай, і собаку було необхідно забрати у людей, які його знайшли. За кермо було нікому сісти, а тому, він поїхав на автомобілі ВАЗ, який раніше був у його користуванні, забрав собаку та був зупинений працівниками поліції на шляху додому. 13.03.2026 він керував електроскутером, та гадав, що внаслідок невеликої потужності електродвигуна, водійські права на цей скутер не потрібні. Більше електроскутером він не користується.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини вчиненого злочину і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, проти чого не заперечували сторони кримінального провадження.
Суд вважає доведеною винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При дослідженні особи обвинуваченого  ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, не працює, за місцем мешкання характеризується нейтрально і не допускає антисоціальної поведінки, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має інвалідність 2-ї групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Також встановлено, що ОСОБА_4 є ветераном війни-учасником бойових дій, приймав участь у відсічі збройної агресії рф у 2022-2025 роках, має винагороди: «за гідність та патріотизм», «хрест хоробрих».
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття.
Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено. 
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання відповідно до ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжкого злочину, пом`якшуючу та відсутність обтяжуючих обставин, наведені вище дані про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є особою з інвалідністю 2-ї групи та ветераном війни-учасником бойових дій, а також, що відсутні відомості, що він виявляє небезпеку для суспільства.
З врахуванням всіх вищевказаних даних, їх сукупності, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк три роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки у відповідності до вимог ст.76 КК України, оскільки суд дійшов висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
Цивільний позов відсутній.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_4 не обирався.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Згідно до ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміни місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: DVD-R диски, з відеофайлами з бодікамери співробітника СРПП вп№2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській обл., що збергаються у матеріалах кримінального провадження 42025222130000167 та кримінального провадження 42026222130000028– зберігати у матеріалах кримінального провадження 42025222130000167.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1