ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. 	Справа № 520/8040/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., повний текст складено 05.11.25 по справі № 520/8040/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) , Головного управління Національної гвардії України 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просить: 
визнати протиправним рішення комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014 (протокол № 715/975), затвердженого командувачем Національної гвардії України 20.09.2024;
зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, пораненням, пов`язаного із захистом Батьківщини; 
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, пораненням, пов`язаного із захистом Батьківщини.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок поранення позивача, яке пов`язане із захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних незалежних одна від одної подій. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014 (протокол № 715/975), затвердженого командувачем Національної гвардії України 20.09.2024, відносно ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2024 та подані до неї документи для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності із прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, Головним управлінням Національної гвардії України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Головне управління Національної гвардії України діяло виключно на підставі законодавства України, у межах своїх повноважень та у cпociб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, при цьому не порушивши, а ні прав, а ні інтересів позивача. Вказує, що ОСОБА_1 за встановлену на черговому повторному огляду другу групу інвалідності внаслідок травми, поранення, захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (з урахуванням раніше виплаченої суми за ІІІ групу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби), тому комісія прийняла рішення не здійснювати призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлену на черговому повторному огляді з 21.11.2023 другої групи інвалідності внаслідок травми, поранення, захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини (виконанням обов`язків служби) не здійснювати. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Красніков Т.В., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 14.11.2014 прийнятий на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 25.10.2024 найменування - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та був звільнений 01.03.2018.
18.04.2019 позивачу Харківським обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК № 3 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена строком до 01.05.2020. Дата чергового переогляду 18.04.2020. Данів обставини підтверджено довідкою серії 12ААА № 989104.
У 2019 році було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за третю групу інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше призначено інвалідність – 480 250.00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі наказу № 367 від 23.07.2019 було здійснено виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
01.04.2020 позивачу Харківським обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК № 3 при черговому повторному огляді встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена строком до 01.04.2022. Дата чергового переогляду 24.03.2022. Дані обставини підтверджено довідкою серії 12ААА № 989952.
24.11.2020 позивачу Харківським обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК №3 при черговому повторному огляді було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду – безстроково. Дані обставини підтверджено довідкою від 02.12.2020 серії 12ААБ № 293517.
Позивач стверджує, що комісією Головного управління Національної гвардії України за встановлену другу групу інвалідності було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (з урахуванням раніше виплаченої суми за ІІІ групу інвалідності) – 96 050.00 грн. Східним ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі наказу № 504 було здійснено виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
14.11.2023 позивач виключений зі списків особового складу і фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період за станом здоров`я. Дані обставини підтверджено копією з витягу з наказу відповідача-2 від 14.11.2023 № 307.
22.11.2023 Харківським обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК № 3 ОСОБА_1 при огляді одноразово з 21.11.2023, Встановлено ступінь втрати працездатності 40%. Травма - так пов`язано із захистом Батьківщини. Отримав 40 % з 18.04.2019. По іншому випадку одноразово. Дата встановлення страхового випадку – свідоцтво про хворобу від 27.10.2023 № 773. Підстава акт огляду МСЕК № 848. Дата огляду 22.11.2023. Дані обставини підтверджено довідкою серії 12ААА № 053275.
Відповідно до Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААГ № 327080 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності по причині травми, поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини. Діагноз МСЕК : наслідки мінно вибухової травми 19.06.2022, ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми.
03.07.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності внаслідок поранення, травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Комісією Головного управління Національної гвардії України 20.09.2024 прийнято рішення: призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлену на черговому повторному огляді з 21.11.2023 другої групи інвалідності внаслідок травми, поранення, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини не здійснювати, що відображено у протоколі № 715/975 від 20.09.2024 засідання комісії Головного управління Національної гвардії України.
Відповідно до протоколу засідання від 20.09.2024 № 715/975 підставою для відмови у виплаті одноразової допомоги стали наступні обставини : згідно з абзацом першим пункту 19 Порядку, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). Враховуючи вище викладене, комісією у 2024 році було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , за II групу інвалідності (пов`язану з виконанням обов`язків військової служби), у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (з урахуванням раніше виплаченої суми за ІІІ групу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби) – 96 050.00 грн. У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі наказу від 21.06.2019 № 504 було здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (довідка від 12.07.2024 № 40/13-73 ФВ). Враховуючи, що ОСОБА_1 за встановлену на черговому повторному огляду другу групу інвалідності внаслідок травми, поранення, захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (з урахуванням раніше виплаченої суми за III групу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби) комісія пропонує 96 050 грн, комісія пропонує : призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлену на черговому повторному огляді з 21.11.2023 другої групи інвалідності внаслідок травми, поранення, захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини (виконанням обов`язків служби) не здійснювати.
Позивач вважаючи таке рішення Головного управління Національної гвардії України протиправними звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що 22.04.2024 ОСОБА_1 вперше встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками мінно-вибухової травми 19.06.2022 травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми. Встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок поранення позивача, яке пов`язане із захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних незалежних одна від одної подій. Попри те оспорюваний протокол Головного управління Національної гвардії України не містить аналізу таких обставин. Навпаки Головне управління Національної гвардії України виходив лише із того, що одноразова грошова допомога виплачена позивача при встановленні вперше ІІ групи інвалідності (24.11.2020), залишивши поза увагою наведені позивачем у наданих документах із заявою від 03.07.2024 доводи про те, що друга група інвалідності (22.11.2023) встановлено позивачу внаслідок різних незалежних одна від одної події. Суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Головне управління Національної гвардії України обов`язку повторно розглянути заяву із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства, з урахуванням вказаних висновків суду. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити позивачу одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної із травмою, пораненням, пов`язаного із захистом Батьківщини, суд зазначив, що така позовна вимога зобов`язального характеру заявлена позивачем на майбутнє, адже судом не установлено, що суб`єктом владним повноважень, з метою виконання цього судового рішення та прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) не здійснено нарахування та виплату такої допомоги, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог. У випадку, якщо позивач за результатом вчиненого відповідачем, на підставі рішення суду у вказаній справі, буде незгоден, він не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом.
Погоджуюсь з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон України № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон України № 2011-XII).
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вперше запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Згідно із пунктом четвертим статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) пункт четвертий статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту четвертого статті 16-3 № 2011-ХІІ) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Відповідач відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги посилається на те, що позивачу виплачено таку при встановленні вперше ІІ групи інвалідності 24.11.2020, з урахуванням раніше виплаченої суми за III групу інвалідності, яка установлена з 18.04.2019, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а всього у розмірі 96 050 грн.
Отже зміна групи інвалідності відбулась у межах дворічного терміну, а саме: ІІІ група з 18.04.2019, ІІ група інвалідності з 24.11.2020 і при цьому відбулась виплата одноразової грошові допомоги.
Позивач зазначає, що 22.04.2024 ОСОБА_1 вперше встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками мінно-вибухової травми 19.06.2022 травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми. Встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок поранення позивача, яке пов`язане із захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних незалежних одна від одної подій.
Колегія суддів зазначає, що оспорюваний протокол Головного управління Національної гвардії України не містить аналізу наведених обставин. 
Відмовляючи в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Головне управління Національної гвардії України виходило лише із того, що одноразова грошова допомога виплачена позивачу при встановленні вперше ІІ групи інвалідності (24.11.2020), залишивши поза увагою наведені позивачем у наданих документах із заявою від 03.07.2024 доводи про те, що друга група інвалідності (22.11.2023) встановлено позивачу внаслідок різних незалежних одна від одної події. 
Колегія суддів встановила, що 19.06.2022 приблизно о 08 годині 50 хвилин у складі мінометної групи, під час виконання бойового завдання на вогневій позиції в районі південної околиці населеного пункту Верхній Салтів, поблизу садового товариства Харківської області, противником Російської Федерації було здійснено обстріл цієї позиції з реактивної системи залпового вогню, в наслідок чого від вибуху реактивного снаряду, який розірвався неподалік від групи, підполковник ОСОБА_1 отримав вибухову травму різних ступенів тяжкості. По прибуттю евакуаційного автомобілю підполковника ОСОБА_1 було евакуйовано до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону м. Харкова. Вид події: дія артилерійської системи.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 773 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, травми або каліцтва: Наслідки мінно-вибухової травми (19.063022): ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми з розривом лівої барабанної перетинки, поєднаного вогнепального осколкового поранення виличної, шийної ділянки зліва, лівого плеча, ліктьового суглобу та лівого передиліччя з вогнепальним багатоуламковим переломом нижньої третини та дистального метаенфіза плечової кістки, середньої та верхньої третини проксимального мстаспіфіза променевої кістки, верхньої третини та проксимального метаепіфіза ліктьової кістки зі значним кістковим дефектом та дефектом м`яких тканин, сліпого поранення м`яких тканин правого стегна (операції: 19.06.2022- ПХО рани лівого плеча, ліктьового суглобу, передпліччя, фіксація уламків кісток плеча та передпліччя стрижневим АЗФ; ПХО ран виличної ділянки зліва, шиї, видалення стороннього тіла; 21.06.2022- ВХО ран лівого плеча, ліктьового суглобу, передпліччя, накладення VAC-пов?язки; 24.06.2022, 28.06.2022, 05.07.2022, 11.07.2022, 13.07.2022- BXO ран, заміна VAC-системи; 16.07.2022 - BXO ран, перемонтаж VAC-системи; перемонтаж АЗФ; 19.07.2022- ВХО ран, демонтаж VAC-системи: 25.07.2022- встановлення шкірного клаптя на місце дефекту м`яких тканин лівого плеча та ліктьового суглобу; 10.08.2022- відкрите вправлення та внутрішня фіксація променевої кістки, встановлення ліктьового фіксатора; 25.08.2022- ВХО рани лівого передпліччя; 06.09.2022- пересадка шкіри лівого передпліччя, каналопластика лівого вуха; 16.12.2022- пластична реконструкція шкірного покриву та підшкірної клітковини шляхом пластики іпенлатеральним клаптем Latissimus dorsi на живлячій ніжці; 05.01.2023- санація рани, закриття залишкового дефекту лівого плеча та ліктьового суглобу методом пересадки розщепленого шкірного клаптя; 07.02.2023 - розширений теноліз та видалення оссифікацій та спайок, видалення стороннього тіла лівого ліктьового суглобу; 09.03.2023 - повна хірургічна санація рани, промивання, введення ванкоміцину в ліктьовий суглоб; 04.04.2023 - обробка рани, промивання та закриття рани шкірним клаптем та шкірним трансплантатом ліктьового суглобу; 21.04.2023 - очистка, обробка, промивання та закриття рани на лікті; 16.06.2023- промивання рани та закриття клаптем над ліктьовим протезом ліворуч; 14.07.2023- поворот клаптя лівого ліктьового суглобу після очищення) у вигляді цефалгічного синдрому; лівобічної хронічної комбінованої приглухуватості ІІ (другого) ступеню, модульного ендопротезу лівого ліктьового суглоба, неконсолідованого уламкового перелому проксимальної середньої третини діафізу лівої променевої кістки, фіксованої накостним МОС, хронічного остеомієліту лівої верхньої кінцівки, норицева форма, посттравматичної стійкої контрактури зі значним порушенням функції лівого плечового, ліктьового та променево-зап?ясткового суглобів, лівої кисті; лівобічної посттравматичної невропатії променевого, ліктьового, середнього нервів з грубим парезом лівої верхньої кінцівки, значним порушенням функції.
Тобто, в першому випадку (2020) мала місце обставина набуття ОСОБА_1 захворювань пов`язаних із захистом Батьківщини, а в другому випадку йдеться про одержання останнім мінно-вибухової травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Отже, встановлення позивачу інвалідності у 2023 році за рішенням МСЕК обумовлено саме пораненням отриманим у червні 2022 року.
Колегія суддів зауважує, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII стосуються питання виплати одноразової грошової допомоги через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.
Приписи Закону України № 2011-XII та Порядку № 975 не передбачають, що отримання особою одного ушкодження здоров`я впливає на питання призначення їй одноразової грошової допомоги через отримання іншого (другого) ушкодження здоров`я, адже такі ушкодження є різними і кожне з них є самостійною підставою для отримання одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів зазначає, що визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону України № 2011-XII заборона щодо виплати одноразової грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 19.09.2022 по справі № 240/8578/20 та від 26.04.2023 по справі № 520/12925/2020, від 10.05.2023 у справі № 140/9040/20, від 22.08.2024 по справі № 240/35207/21.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління Національної гвардії України під час прийняття оспорюваного рішення не врахував вищевикладені дані, а відтак прийняв його з порушенням вимог чинного законодавства з цього питання, у зв`язку із чим таке рішення, яке оформлено протоколом № 715/975, підлягає скасуванню.
Також, колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2024 та подані до неї документи для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності із прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 по справі № 520/8040/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий