ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року	справа № 380/14099/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Качур Р.П. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби з підстав, передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з «необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи»; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби з підстав, передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з «необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року визнано дії військової частини НОМЕР_1 неправомірними та зобов`язано повторно розглянути рапорт. Стверджує, що 12 квітня 2025 року скерував до військової частини НОМЕР_1 поштою усі додатки до рапорту для повторного розгляду. 8 травня 2025 року військова частина НОМЕР_1 скерувала мені листа, у якому вказала на деякі недоліки, і пропонувала їх усунути. Вказав, що 19 травня 2025 року скерував до військової частини НОМЕР_1 поштою нотаріально посвідчений переклад закордонного паспорта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Але відповіді досі не отримав. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 261 КАС України.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 14.07.2025 надіслано відповідачу у його електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 15.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, наявною у матеріалах справи.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надав, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін повідомлений належним чином. 
Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у віськовій частині НОМЕР_1 .
Позивач звернувся з письмовим рапортом на ім`я командира автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 (зареєстрований за №2227 від 02.12.2023) та просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби в запас згідно з абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляд за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_4 , яка інших доглядачів немає.
До рапорту позивач долучив нотаріально завірені копії таких документів: 
розпорядження № 641 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (оригінал);
висновок № 92 про наявність порушення функцій організму (оригінал); довідки №88 до акту огляду МСЕК серії ААА №858950; 
посвідчення інваліда І групи, Серія НОМЕР_2 ; 
свідоцтво про народження ОСОБА_4 ; 
свідоцтво про розірвання шлюбу; 
свідоцтво про народження ОСОБА_5 ; свідоцтва про шлюб; 
свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; 
довідку про перебування на обліку у відділі соціального захисту; 
акт обстеження житлових умов; відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб; 
паспорт ОСОБА_4 ; паспорта ОСОБА_1 ; 
довідку фізичної особи-платника податків ОСОБА_4 , фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 ; 
паспорт ОСОБА_3 ; паспорта ОСОБА_6 ; 
довідку до акту огляду МСЕК серії ААВ №038140.
Командир Військової частини НОМЕР_3 супровідним листом від 13.12.2023 № 1626/8373/ОК4 повернув позивачу без реалізації рапорт та матеріали щодо звільнення позивача з військової служби в запас відповідно за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В супровідному листі зазначив таке:
«До рапорту позивачем долучено висновок лікарської комісії про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.05.2023 №92 у якому визначено необхідність ОСОБА_7 у постійному сторонньому догляді. Однак, даний документ суперечить Постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року №413, оскільки згаданою постановою передбачено, що висновком ЛКК підтверджується необхідність здійснення постійного догляду за особами до 18 років. Встановлення необхідності догляду для осіб віком від 18 років відноситься до компетенції МСЕК.
Окрім того, відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.
Згідно з п. 10 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг.
Належних документів, які підтверджують «необхідність» саме Вам здійснювати догляд за ОСОБА_4 та статус надавача соціальних послуг відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» не надано».
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі № 380/5564/24 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби (вх. № 2227 від 02.12.2023) відповідно до абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 380/5564/24 повернуто скаржнику.
Представник позивача 12 квітня 2025 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі № 380/5564/24 скерував рапорт від 02.12.2023 разом з додатками.
Листом від 08.05.2025 командир військової частини НОМЕР_1 відмовив позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.
В обґрунтування відмови вказав таке.
Реєстрація ОСОБА_1 помічником ОСОБА_4 згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.10.2023 № 641 відповідно до вимог статті 78 Цивільного кодексу України «Надання дієздатній фізичній особі допомоги у здійсненні її прав та виконанні обов`язків» є добровільним та оплатним цивільно-правовим інститутом і не створює жодних обов`язків чи необхідності у ОСОБА_1 здійснювати за ОСОБА_4 «сторонній постійний догляд». 
Окремо зазначив, що у період з 17.11.2023 по 14.08.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . а тому жодним чином не міг здійснювати догляд за своєю бабою відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.10.2023 № 641.
Вказав, що баба ОСОБА_1 ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 лише з 30.03.2023. тобто уже після того як ОСОБА_1 мобілізований на військову службу. Таким чином, згідно Відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 144263 від 29.11.2023 ОСОБА_4 зареєстрована із ОСОБА_1 в одному приміщенні лише із 30.03.2023. Тому об`єктивно ОСОБА_1 не міг здійснювати постійний догляд за бабою до моменту перебування його на військовій службі.
Зазначив, що військовій частині НОМЕР_1 достеменно відомо, що ОСОБА_1 не міг постійно спільно проживати зі соєю бабою за адресою їх реєстрації, у зв`язку із виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідач зазначив, що до рапорту додано Акт комісії ОСББ «Явір» від 23.11.2023 (м. Львів), у якому вказано, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано і проживає 3 особи, а саме: ОСОБА_4 , яка є квартиронаймачем. ОСОБА_1 і - внук, ОСОБА_8 - правнук, а ОСОБА_6 - внучка та ОСОБА_9 - правнучка, в даній квартирі зареєстровані, але не проживаю ь. Однак складання вказаного Акту від 23.11.2023 не є повноваженням посадових осіб ОСББ «Явір», оскільки законні підстави для складання вказаного акта у представників ОСББ «Явір» відсутні, у той же час він складений в довільній формі, без вказання ідентифікаційних даних (серії номеру паспорту) осіб, які йото підписали, а тому перевірити їх особи не можливо, а його складання взагалі не передбачено законодавством України. Крім того, дані про те, що ОСОБА_1 - внук ОСОБА_4 проживає за однією адресою з нею суперечить дійсності, оскільки з 17.03.2022 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а тому фактично не міг постійно проживати за вказаною адресою зі своєю бабою.
Відповідач відмітив, що із доданих до рапорту документів встановлено, що в особи з інвалідністю 1 групи ОСОБА_4 , є рідна дочка ОСОБА_3 , що підтверджується доданою до Рапорту копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 . Крім того, згідно Відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 144263 від 29.11.2023 встановлено, що з ОСОБА_4 також за однією адресою зареєстрована ОСОБА_6 - її внучка.
Підсумовуючи зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 380/5564/24, згідно наданих документів до Рапорту не підтверджується те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_4 , тому дійшов висновку, що вони, окрім ОСОБА_1 можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_4 .
Відповідач запропонував позивачу, для належного розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби надати документи, які підтвердять обставини, які унеможливлюють виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 їх обов`язків передбачених Сімейним кодексом України, а саме не можливість дочки утримувати матір, яка є непрацездатною та не можливість повнолітньою внучкою утримувати непрацездатну бабу, яка потребує матеріальної допомоги і якщо у них немає повнолітньої дочки або якщо вона з поважних причин не може надавати їй належного утримання, за умови, що повнолітня виучка може надавати матеріальну допомогу.
В підсумку відповідач вказав, що станом на сьогодні пунктом 12.1 І розділу XII Додатку 19 до Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009. згідно внесених змін наказом Міністерства оборони України від 23.07.2024 № 495, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.09.2024 № 1361/42706. передбачено подання документу, шо підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків. її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків), а саме які обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженої о керівником ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому, дійшов висновку, що ОСОБА_1 згідно поданого Рапорту та доданих до нього документів, не підтверджено наявності обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавством України як підстава для звільнення з військової служби за вказаною підставою.
Позивач вважає протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби, тому звернувся до суду з цим позовом. 
При вирішенні спору суд керується таким.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: 
базова військова служба; 
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 
військова служба за контрактом осіб рядового складу; 
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; 
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Як встановлено судом, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, відносини, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153). 
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення № 1153 передбачено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170).
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану визначені у пункті 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Абзацом 13 вказаного пункту передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Пунктом 233 Положення № 1153 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_1, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
З наведеного слідує, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка розподіляється на такі етапи: 
- подання військовослужбовцем рапорта про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів, безпосередньо своєму командиру; 
- розгляд рапорта про звільнення; прийняття наказу щодо звільнення зі служби.
При цьому здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Як слідує зі змісту позовних вимог позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яка була чинна на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби) визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 13 підпунктом 3 частини 12 цієї ж статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми слідує, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. 
У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2122-IX.
Таку правову оцінку обставинам викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24.
Суд встановив, що у позивача є баба, ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю І групи. 
Позивач просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з лав Збройних Сил України, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за особою інвалідності І групи ОСОБА_4 , яка інших доглядачів не має.
Суд зазначає, що згідно з відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 144263 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .
З доказів долучених до позовної заяви слідує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_3 перебувають за межами України. Позивачем не надано належних доказів та не зазначено про будь-які обставини, які б свідчили про неможливість іншими особами здійснювати догляд за ОСОБА_4 .
При цьому суд також застосовує ст. 51 Конституції України у сукупності з ст. 202 СК України, яка не встановлює винятків для виконання обов`язку по утриманню непрацездатних батьків, у разі перебування чи постійного проживання повнолітньої дитини такої особи за кордоном.
Суд враховує доводи відповідача про те, що у період з 17.11.2023 по 14.08.2024 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та жодним чином не міг здійснювати догляд за своєю бабою відповідно до Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.10.2023 № 641.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки позивачем не доведено факт відсутності у ОСОБА_4 інших родичів першого чи другого ступеня споріднення, неможливість здійснення ними догляду або їхню потребу у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур