Справа №463/808/26
Провадження №2-а/463/20/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Львів
Личаківський районний суд м. Львова у складі: головуючої судді Ціпивко І. І., з участю секретаря судового засідання Гусак К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

Стислий виклад обставин справи.
Позивач звернувся до суду із позовом та просить скасувати постанову серії ЛВ № 01010130 від 07 січня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн, провадження закрити та стягнути на його користь судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 07 січня 2026 року спеціалістом І категорії - інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою П.Г. відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 01010130 від 07.01.2026, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 гривень. Згідно з постановою, 30.12.2025 о 14:14 год. транспортним засобом марки «Volkswagen Touareg», н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку в місцях виїзду з прилеглих територій по за адресою: м.Львів вул. П.Сагайдачного, 3, чим порушив п. 15.9(и) ПДР України. Позивач зазначає, що здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо біля місця свого проживання за адресою: вул. І. Рєпіна, буд. 16, при цьому будинок є кутовим, а зупинка була здійснена з боку, що виходить на вул. Сагайдачного, де розташований виїзд з гаража, який знаходиться на першому поверсі вказаного будинку, причому метою такої зупинки було закриття гаража, тобто вона мала короткочасний та обґрунтований характер. Зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а при розгляді справи інспектором з паркування порушено цілий ряд його прав. Підстав для складання оскаржуваної постанови у інспектора з паркування не було, оскільки він не порушував п. 15.9 (и) ПДР, про що вказано в постанові, відтак інспектором безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Інспектором не було з`ясовано чи був розміщений транспортний засіб таким чином, що суттєво перешкоджав дорожньому руху, оскільки це є необхідною умовою для притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. 
10.02.2026 від представника відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як власника, за яким, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, на дату винесення постанови зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який 30.12.2025 року о 14:14 год. було розміщено (здійснено стоянку) в межах виїзду з прилеглої території за адресою: м. Львів, вул. Сагайдачного П., 3, чим створено перешкоду дорожньому руху та, як наслідок, вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому винесення постанови без участі позивача не обмежувало його права на захист. У відповідності до положень ст.14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: дату порушення 30 грудня 2025 року; місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта: м. Львів, вул. П.Сагайдачного, в районі буд. №3; географічні координати: 49.84018, 24.0559301; час вчинення порушення: 14:14. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
12.02.2026 року до суду представником позивача надіслано відповідь на відзив, викладене в якій зводиться до доводів позовних вимог.
Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
29.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29 січня 2026 року головуючим у справі визначено суддю Ціпивко І.І.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2026 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, за наявними у цій справі доказами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом 5 днів з дня їх отримання.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 30 грудня 2025 року об 14 год. 14 хв. спеціалістом І категорії - інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою П.Г. на вул. П.Сагайдачного, 3 в м. Львові було зафіксовано розташування транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.
Постановою серії та номер ЛВ № 01010130 від 07 січня 2026 року спеціалістом І категорії - інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Гревою Петром Григоровичем, ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 
Як зазначено в постанові, транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 30.12.2025 року о 14 год. 14 хв. по вул. П.Сагайдачного, 3 в м. Львові зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено пункт 15.9 (и) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з положеннями ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Розділ 15 Правил дорожнього руху визначає правила зупинки та стоянки транспортних засобів.
Так, згідно пунктів 15.1, 15.2 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка, чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
Підпунктом «и» пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Згідно п.15.10 «а» стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.
Відповідно до абзацу 72 пункту 1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху, прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.
Згідно з абзацом 41 пункту 1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Згідно з правової позиції Верхового Суду, викладеної у постановах від 08.02.2018 р. у справі №760/3696/16-а та від 18.07.2019 р. по справі №216/5226/16-а, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд, оцінивши вищевказані докази, оглянувши матеріали справи, встановив, що у матеріалах справи відсутні докази застосування засобів вимірювання для визначення відстані розташування автомобіля ближче 10 м. від виїзду з прилеглих територій і бепосередньо у місці виїзду.
Частиною 3 статті 122 КУпАП визначено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Пунктом 2 ч.3 ст. 265-4 КУпАП вказано, що розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: на залізничних переїздах; на трамвайних коліях; на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях; на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності-ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; у місцях, де буде не можливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома); своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками; розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту; розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці; перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту уразі запровадження надзвичайного стану або уразі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації; порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.
Позивач звертає увагу, що зупинка транспортного засобу була здійснена безпосередньо біля місця його проживання за адресою: м. Львів, вул. І. Рєпіна, буд. 16, при цьому будинок є кутовим, а зупинка відбулася з боку, що виходить на вул. Сагайдачного, де розташований виїзд із гаража, який знаходиться на першому поверсі зазначеного будинку.Метою зупинки було закриття гаража, який входить до складу об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. І. Рєпіна, буд. 16 та належить на праві власності його дружині ОСОБА_2 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2022 (реєстраційний номер об`єкта 2620707246060). При цьому транспортний засіб було розміщено біля правого краю проїзної частини, максимально праворуч, без створення перешкод для інших учасників дорожнього руху.
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG з державним номерним знаком НОМЕР_1 , створював ускладнення для руху транспортних засобів, заважав пішоходам та створював небезпеки для учасників дорожнього руху. Відтак, відповідачем не доведено, що стоянка транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG з державним номерним знаком НОМЕР_1 , зробила неможливим рух інших транспортних засобів або створила перешкоду для руху пішоходів, жодних доказів цьому твердженню немає.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
З огляду на вказане суд прийшов до висновку, що відповідачем в порушення вимог ст.280 КУпАП не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винний позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відтак, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.
Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Суд також враховує позицію, вказану в рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Суд звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, незважаючи на той факт, що факт вчинення порушення ПДР позивач не визнає.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо наявності самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Досліджені під час розгляду справи докази та приписи чинного законодавства дають чіткі підстави до наступних висновків. 
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП (п. 15.9 (и) ПДР), та правомірність винесеної інспектором постанови про накладення штрафу.
Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому суд знаходить доведеним, що інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно.
За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.
За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про скасування постанови серії ЛВ № 01010130 від 07.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративного позову в розмірі 1331,20 грн і підтверджені платіжною інструкцією № 3019-8926-6856-1624 від 27.01.2026, на підставі ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.
Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали адміністративної справи не містять.
Керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЛВ № 01010130 від 07.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити. 
Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гивня двадцять копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 24.03.2026.

Суддя         Ірина ЦІПИВКО