ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2932/25 Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В. С.
Провадження № 22-ц/818/966/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року    м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю..
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Барана Василя Володимировича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції та ОСОБА_3 , в якому просила виключити відомості про ОСОБА_2 , як батька, з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - № 358 від 02.08.2024 року, здійсненого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також просила вважати ОСОБА_3 - батьком ОСОБА_4 .
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що між нею та ОСОБА_2 , 18.07.2014 року було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №619/5199/23.
Через сім місяців після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народилась донька – ОСОБА_5 .
Зазначила, що відповідно до вимог ст. 122 СК України, батьком дитини вважається її колишній чоловік - ОСОБА_2 .
Насправді ж батьком дитини є третя особа ОСОБА_3 , з яким вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2022 року.
ОСОБА_3 визнає себе батьком дитини. На підтвердження цього факту ним подана відповідна заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин .Н.Ф. та копія якої додається до позову.
За таких обставин вважає, що є усі підстави для задоволення позову.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Баран В.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на правові висновки касаційного суду у справі № 478/690/18 є неправильне, оскільки вона не є релевантною до цієї справи, оскільки на відміну від цієї справи у тій справі позов було подано біологічним батьком дитини, мати дитини позов не визнавала, та ухилилась від проведення медичної молекулярної-генетичної експертизи, що фактично позбавило позивача довести свою кровну спорідненість з дитиною.
Натомість у даній справи особа, записана батьком малолітньої ОСОБА_6 визнав у відзиві на позов, що він не є біологічним батьком.
Вказує, що обставина, що ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_5 – була визнана ним самим у відзиві на позов, та в заяві ОСОБА_3 , у наданих суду поясненнях та нотаріально посвідченій заяві, де він зазначає що є батьком ОСОБА_5 .
Судом не взято до уваги відзив на позов відповідача, та безпідставно не взято до уваги нотаріально посвідчену заяву третьої особи про визнання батьківства.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню лише в частині мотивів відмови у позові, з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, заперечуючи факт батьківства відповідача, під час розгляду справи у суді жодна із сторін та третя особа з самостійними вимогами не скористались своїм правом щодо призначення такої експертизи для підтвердження або спростування кровного споріднення дитини із відповідачем чи третьою особою.
Позивачем не надано суду будь-яких звітів, висновків експерта, перевірку батьківства між ОСОБА_3 , який вважає себе батьком та малолітньою дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання про проведення судово-генетичної експертизи сторонами заявлено не було.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, достатні для задоволення позовних вимог про встановлення батьківства у розумінні ч.1 ст.78 ЦПК України, а позовні вимоги стороною позивача не доведені.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції, дитина ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 (а.с. 10).
Рішенням Дергачівського районного суду Харкіської області від 06.12.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 13-14).
Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. - ОСОБА_3 визнає себе батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).
Як на підставу позовних вимог позивач посилалась на те, що 18.07.2014 року  вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2023 року шлюби між ними розірвано. Позивач зазначає, що фактичні шлюбні відносини було припинено на початку 2022 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку ОСОБА_5 , батьком якої є ОСОБА_3 , який визнає батьківство та приймає участь у вихованні дитини. Проте, у зв`язку із тим, що з моменту розірвання шлюбу за рішенням суду до моменту народження дитини не пройшло 10 місяців, у свідоцтві про народження батьком дитини було записано ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.122 СК України.
Згідно з частиною першою статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.
Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої статті 138 СК України, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Як встановлено судом, сторони у справі та третя особа, яка визнає себе біологічним батьком визнають той факт, що ОСОБА_3 , а не відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_7 .
За таких обставин у даній справі відсутні спір про право, який підлягає розгляду у судовому порядку, як це передбаченому ст. 4 ЦПК України..
Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що у даному випадку позивачка народила дитину після розірвання шлюбу і в іншому шлюбі в той час не перебувала, тому за відсутності спору до спірних правовідносин підлягає до застосуванню вказана норма ч. 1 ст. 134 СК України, яка передбачає позасудовий порядок зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що метою позовного провадження є захист порушеного права, а не встановлення очевидних фактів. Відсутність спору (визнання позову або відсутність заперечень відповідача щодо порушення) означає відсутність предмету спору, що є підставою для відмови у позові (див правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 18.06.2024 № 758/113/23 (61-18061 св 23)).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Тому, за відсутності спору у задоволенні позову за таких обставин слід було відмовляти з цим підстав, а не за його недоведеністю. 
При цьому позивачка не позбавлена права захистити свої права у позасудовому порядку, передбаченому ч. 1 ст. 134 СК України. 
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Барана Василя Володимировича задовольнити частково.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 вересня 2025 року змінити, виклавши підстави відмови в позові в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 19 березня 2026 року. 
Головуючий: В.Б.Яцина.

Судді: Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.