ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2319/25  Номер провадження 22-ц/814/1778/26	Головуючий у 1-й інстанції Ткачук Ю.А.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договорами № 3903297 від 04.09.2021 та № 4252020 від 02.06.2021 у розмірі 116249,21 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на правову допомогу 25000 грн.
Вказувало, що 04.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір про споживчий кредит № 3903297, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти 7000 грн. на 30 днів та зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.
Невиконання позичальником умов договору призвело до виникнення заборгованості в сумі 49973 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 7000 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 42973 грн.
28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3903297.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3903297, укладеним з ОСОБА_1 .

Крім того, 02.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді договір про надання споживчого кредиту № 4252020, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 20000 грн. на 30 днів.
Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, разом з тим позичальник не виконала кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка становить 66276,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 45600 грн. Також, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем обраховано інфляційні збитки в сумі 584,16 грн. та 3% річних – 92,05 грн. 
30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4252020.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4252020, укладеним з ОСОБА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3903297 від 04.09.2021 в розмірі 29673 грн., за договором споживчого кредиту №4252020 від 02.06.2021 в розмірі 66276,21 грн., а всього 95949,21 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1999,45 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Часткове задоволення вимог обґрунтовано наявністю кредитних правовідносин між сторонами, невиконання позичальником взятих кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яку суд стягнув згідно наданих розрахунків, відмовивши при цьому в стягненні 20300 грн., як відсотків за договором №3903297, нарахованих поза межами максимального строку кредитування.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вказує, про пропуск позовної давності, оскільки договори начебто діяли в 2021 році, а позов подано в травні 2025 року.
Заперечує укладання договорів про надання споживчого кредиту та звертає увагу про відсутність доказів їх пролонгації та неспівмірність нарахованих кредитором відсотків, що порушує її права як споживача фінансових послуг.
Вважає, що позивачем не надано доказів щодо перерахування кредитних коштів.

Рішення суду в частині відмови в стягненні відсотків в сумі 20300 грн. позивачем не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 в електронній формі укладений договір про споживчий кредит № 3903297, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти 7000 грн. на 30 днів, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 350 грн. та зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.
Невиконання умов договору призвело до виникнення заборгованості в сумі 49973 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 7000 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 42973 грн.
28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь останнього права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3903297.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3903297, укладеним з ОСОБА_1 
02.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір в електронному вигляді про надання споживчого кредиту № 4252020, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 20000 грн. на 30 днів під 1,9% в день, шляхом перерахування коштів на картку позичальника, а остання зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.
Не виконання кредитних зобов`язань призвело до виникнення заборгованості, яка становить 66276,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 45600 грн. Також, в порядку ст. 625 ЦК України, обраховано інфляційні збитки в сумі 584,16 грн. та 3% річних – 92,05 грн. 
30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4252020.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4252020, укладеним з ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи заявлені вимоги, суд дійшов висновку про доведеність факту укладання відповідачем кредитних договорів, отримання нею кредитних коштів та подальше неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань по їх своєчасному поверненню, в зв`язку з чим стягнув доведену належними доказами заборгованість, відмовивши при цьому в стягненні відсотків за договором №3903297 в сумі 20300 грн., які були нараховані кредитором поза межами строку дії кредитного договору, з урахуванням його пролонгації.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Матеріалами справи доводиться, що договори про надання споживчого кредиту, як №4252020 так і №3903297 були укладені відповідачем в електронному вигляді, чому передувала процедура верифікації, в ході якої позичальником було надано необхідний обсяг своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту. Визначені в договорах умови отримання кредиту та обов`язки позичальника по їх поверненню не суперечать вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, факт укладання договорів є доведеним та не спростований стороною відповідача. 
Згідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відхиляючи твердження апелянта щодо відсутності доказів перерахування коштів та їх зарахування на її рахунок, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, під час розгляду справи, позивач, не будучи банківською установою, заявив в суді клопотання про витребування в банку, в якому була імітована картка на ім`я позичальника, інформацію щодо перерахування кредитних коштів, виписку по рахунках відповідача, інформацію про фінансовий номер телефону.
Згідно отриманої судом відповіді з АТ «Універсал Банк», на ім`я ОСОБА_1 банком було імітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 02.06.2021 та 04.09.2021 було здійснено переказ коштів в сумі 20000 грн. та 7000 грн. відповідно.
Окрім того, довідками про рух коштів підтверджується активне користування позичальником кредитними коштами, зарахованими кредитодавцем на її картковий рахунок.
Вказана інформація стосується предмета доказування і обґрунтовано була взята до уваги судом при вирішенні спору, як належний доказ існування між сторонами кредитних правовідносин. 
Посилання апелянта на незгоду з нарахованими відсотками з зазначенням, що кредитні договори укладалися лише на 30 днів, а отже нарахування відсотків поза межами не ґрунтується на законі, відхиляються колегією суддів як безпідставні.
Так, в п. 4.3.1 договору №4252020, сторони визначили, що якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів.
Пунктом 2.3.1.2. договору №3903297 сторони узгодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування не може перевищувати 60 днів.
Вказані умови договорів свідчать про узгодженість між сторонами пролонгації кредитних договорів, в зв`язку з чим кредитором було обраховано заборгованість в межах як строку дії договору, так і з урахуванням строку максимальної пролонгації. При цьому даючи оцінку розрахунку заборгованості по договору №3903297, суд першої інстанції встановив неправомірне нарахування відсотків в сумі 20300 грн. поза межами строку дії договору з максимальною пролонгацією та обґрунтовано відмовив в стягненні заборгованості в цій частині.
Незгода зі стягнутою сумою відсотків, що на думку апелянта є завищеною, відхиляється апеляційним судом, оскільки укладаючи спірні договори ОСОБА_1 усвідомлювала визначену в договорах та узгоджену сторонами відсоткову ставку, а в разі незгоди не скористалася 14-ти денним строком на відмову від укладання кредитного договору. 
Не беруться апеляційним судом до уваги і доводи щодо відсутності підписів на кредитних договорах, оскільки останні укладалися в електронному вигляді на відповідних інтернет сайтах фінансових компаній.
Що стосується клопотання про застосування строків позовної давності з огляду на те, що договори нібито укладені в 2021 році, а товариство звернулося до суду в травні 2025 року, колегія суддів зауважує наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Тобто строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, який було відмінено Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину», з 24 години 30 червня 2023 року на всій території України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
В подальшому вказаний пункт був виключений з прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 04.09.2025 на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025.
Враховуючи призупинення строків позовної давності спочатку в зв`язку з введенням карантину, а в подальшому в зв`язку з запровадженням воєнного стану, ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду в період продовженого Законом строку позовної давності, у зв`язку з чим правові наслідки його закінчення в даному випадку застосовані бути не можуть. 
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами в повній мірі доводиться укладання ОСОБА_1 кредитних договорів, користування коштами, неналежне виконання зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка обґрунтовано стягнута місцевим судом.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, які б свідчили про його помилковість, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 22 квітня 2026 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин