П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2795/22	
Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
30.06.2025 року; 
Суддя І інстанції: Мороз А.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Крусяна А.В.
– Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
12.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 12.03.2022 року по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2018 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення, з одночасним відрахуванням 1,5 військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 12.03.2022 року по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2018 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення, з одночасним відрахуванням 1,5 військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2018, а саме з 01.10.2018 по 12.03.2022.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2018, а саме з 01.10.2018 по 12.03.2022, з урахуванням раніше проведених виплат.
Суд відмовив у задоволенні частини вимог про зобов`язання провести розрахунок та виплату середнього заробітку за час затримки з одночасним відрахуванням 1,5 військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в резолютивній частині змінено, виключивши абзац 6 (шостий) резолютивної частини рішення суду. В інших частинах рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про те, що у разі невиплати повного грошового забезпечення на день звільнення військовослужбовця зі служби, до відповідача підлягає застосуванню відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Поряд з цим, з урахуванням тієї обставини, що позивач має статус учасника бойових дій, тому відповідно до положень пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ, пов`язаних з порушенням його прав, в усіх судових інстанціях. У зв`язку з чим, апеляційний суд визначив, що сплачений позивачем в суді першої інстанції судовий збір вважається помилково сплаченим та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету за його окремою заявою та не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в порядку статті 139 КАС України.
Рішення суду в адміністративній справі №400/2795/22 набрало законної сили 08.01.2024 року та 14.02.2024 року позивачеві виданий виконавчий лист про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2018, а саме з 01.10.2018 по 12.03.2022, з урахуванням раніше проведених виплат.
20.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив встановити судовий контроль за виконанням рішення у справі №400/2795/22 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення в цій адміністративній справі.
Вказані вимоги обґрунтовано не виконанням відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили у цій адміністративній справі.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що звернення із заявою фактично пов`язане з неправомірністю дій військової частини під час нарахування і виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, що, в свою чергу, підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.
Поряд з цим, матеріалами справи не підтверджується та позивачем не доведено, що на даний час вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок невиконання відповідачем рішення у добровільному порядку.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву, подану в порядку статті 382 КАС України.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що боржником – військовою частиною НОМЕР_1 протягом тривалого строку не здійснюється нарахування та виплата позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у тому числі не повідомляється порядок розрахунку цього середнього грошового забезпечення. Зазначені обставини свідчать про ігнорування боржником (відповідачем) основних засад стосовно обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, та про не виконання відповідачем рішення суду в цій адміністративній справі.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.
За правилами частин 1, 2 статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 2 статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Отже, фактичне (не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.
Застосування зазначених процесуальних дій є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Вірно застосовуючи вказані положення адміністративного процесуального законодавства, судом першої інстанції правильно враховано, що, згідно повідомлених відповідачем обставин у листі від 07.06.2024 №1193/494/1/679, військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення в адміністративній справі №400/2795/22 здійснено позивачеві нарахування і виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2018 років, а саме з 01.10.2018 по 12.03.2022.
Згідно представлених під час апеляційного розгляду розрахункової відомості №30 та платіжної інструкції від 02.05.2024 №209, військовою частиною здійснено виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення у загальній сумі 21303,36 гривень (з відрахуванням податків та зборів).
Оспорюваним на цій стадії розгляду судової справи фактично є порядок розрахунку боржником належного позивачеві середнього грошового забезпечення.
У зв`язку з чим, в контексті обставин цієї справи, що склались між сторонами, судом першої інстанції правильно визначено, що питання протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.
Повторюючись, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведені правові норми статті 382 КАС України мають на меті саме забезпечення виконання судового рішення. Тобто, вчинені боржником дії мають відповідати способу та порядку, визначеним у відповідному судовому рішенні з метою захисту прав та інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду.
В контексті спірних правовідносин ґрунтовною є та обставина, що військова частина виконала рішення у цій справі в межах покладених судовим рішенням зобов`язань.
З огляду на викладене, висновки суду відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв