Провадження №	2/447/242/26 	
Справа №	447/3337/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.02.2026 м. Миколаїв 

Миколаївський районний суд Львівської області
в складі: головуючої судді Рябчун А. В.,
за участі секретаря с/з – Непопалової М. Г.,
представника позивача – адвоката Костків Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаїв у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокатка Костів Н. С. звернулася до суду з позовом до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області, у якому просить суд скасувати обтяження від 18.07.2005 за №2196227, що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Миколаївською нотаріальною конторою — заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження - невизначене майно, на все майно, підстава обтяження - постанова АА№ 428937 від 17.06.2005, Миколаївське районне управління юстиції.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, земельної ділянки кадастровий номер 4623086800:06:008 площею 0,0651 га та житлового будинку загальною площею 129,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки він не може реалізувати своє право на розпорядження даним майном, внаслідок наявності обтяження: заборона на нерухоме майно згідно постанови АА №428937, тому змушений звернутися за захистом порушеного права.

Процесуальні дії суду
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. 
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.
26 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокатка Костів Н. С. подала заяву на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справів порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 11 грудня 2025 року.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвокатка Костів Н. С. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції – відмовлено.
Ухвалою суду від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 24 лютого 2026 року.
Представник відповідача - Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судові засідання 11 грудня 2025 року, 19 січня 2026 року, 04 лютого 2026 року, 24 лютого 2026 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належ-ним чином. При цьому 27 січня 2026 року, 04 лютого 2026 року на адресу суду надійшли заяви, у яких представник відповідача просить розгляд справи проводити за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
Представник третьої особи - Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області в судові засідання 11 грудня 2025 року, 19 січня 2026 року, 04 лютого 2026 року, 24 лютого 2026 рокуне з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому 25 листопада 2025 року, 17 лютого 2026 року на адресу суду надійшли заяви, у яких представник третьої особи просить розгляд справи проводити за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 4623086800:06:008 площею 0,0651 га та житлового будинку загальною площею 129,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на майно ОСОБА_1 на підставі постанови АА№428937 від 17.06.2005 Миколаївського районного управління юстиції накладено заборону.
Згідно з відповіді від 06.10.2025 №26.14-2-/25682 Миколаївського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серійні постанови, які застосовувалися у 2005 році виносилися в межах виконавчого провадження у разі виявлення майна у боржника для накладення арешту на його майно, які скеровувалися до виконання в органи, що здійснюють реєстрацію майна. Згідно даних Книги обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю (індекс 3) за 2005 рік зареєстровано виконавче провадження №38//01, де боржником є ОСОБА_1 суть стягнення: аліменти у розмірі 1/4 на користь ОСОБА_2 . Згідно відмітки у книзі дане виконавче провадження завершено 25.07.2005 (повернути за заявою стягувача). 
Згідно з відповіді Миколаївської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.07.2025 №696/01-16 документи на підставі яких реєструвалися обтяження в 2005 році передано до Львівського державного нотаріального архіву на зберігання.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок зняття арешту з майна (коштів) боржника, відповідно до якого підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені п. 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Згідно із частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
За змістом статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частинами 1, 2 статті 321, статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини 1статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у пункті 1 частини 2 статті 27 зазначено, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Відповідно з статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
У частинах 1, 2,5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Слід зазначити, що наявність записів про арешт нерухомого майна позбавляє позивача права набувати, володіти та повноцінно користуватися, як власнику, майном.
Окрім того, відповідачем не зазначено будь яких правових підстав для продовження існування арешту нерухомого майна та існування відповідних записів про обтяження (арешти) у державних реєстрах.
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».
Відтак, не скасований арешт на майно ОСОБА_1 при відсутності виконавчих проваджень та будь яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства`від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.
Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.
Зважаючи на відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень в даному контексті втручання у мирне володіння та користування майном ОСОБА_1 є невиправданим та є таким, що підлягає захисту.
Суд звертає увагу навідсутність підстав для ухвалення рішення про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування арешту/заборони відчуження нерухомого майна, оскільки скасування арешту майна усуне перешкоди позивачеві у володінні його майном.
Як визначено у постанові ВП ВС від 20.06.2023 року у справі № 554/10517/16-ц (п.7.47) Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.
Тому суд вважає за можливе ухвалити рішення про скасування арешту майна.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представником позивача не заявлено вимогу про те, щоб понесені позивачем позовні вимоги були стягнуті з відповідача на його користь. Оскільки кожна сторона має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд, в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати, тому суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача.
Отже, понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.
На підставі наведеного та керуючись статтями ЦК України, статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 246, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - задовольнити.
Скасувати обтяження від 18 липня 2005 року за № 2196227, що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Миколаївською нотаріальною конторою - заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження - від невизначене майно, на все майно, підстава обтяження - постанова АА№ 428937 від 17червня 2005 року, Миколаївське районне управління юстиції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Миколаївський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 35048088, місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, м. Миколаїв, вул. Шептицького, буд. 9.
Третя особа: Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області , код ЄДРПОУ 02899476, юридична адреса: Львівська область, Стрийський район, м. Миколаїв, пл. Ринок, буд.16.
Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 27 лютого 2026 року.

Суддя:  Анна Рябчун