ЄУН 337/743/26
2/337/1001/2026
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді - Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання прийняти рішення про приватизацію житла,
ВСТАНОВИВ:
05.02.2026 позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивують тим, що вони зареєстровані та постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності. Первісно одна із кімнат вказаної квартири, площею 18,8кв.м., була виділена в користування ОСОБА_3 (бабусі позивача ОСОБА_1 ) на підставі ордеру №4459 від 30.06.1976. Іншу кімнату вони отримали в результаті обміну на підставі ордеру №2497 від 19.07.1979. При вселенні ордери були здані в житлову організацію. Після смерті ОСОБА_3 16.02.1977 договір найму квартири було укладено з ОСОБА_4 (матір`ю позивача ОСОБА_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, 19.11.1998 за згодою усіх повнолітніх членів сім`ї договір найму квартири було укладено з ним, ОСОБА_1 .. Згідно з довідкою Державного ощадного банку України позивачі значяться в основному та додатковому списках громадян, які мають право на приватизацію житла. З метою приватизації квартири вони звернулись до районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району з відповідною заявою. Однак листом №Л-116-Х від 10.03.2020 відповідач відмовив їм в приватизації житла з підстави ненадання ордеру встановленого зразка, виданого виконкомом Запорізької міської ради. Однак надати такий ордер неможливо, оскільки він не зберігся. Крім того, відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації житла. Законодавством визначений вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації житла і такі підстави щодо них відсутні. Тому вважають дії відповідача щодо відмови в приватизації спірної квартири незаконними.
Просять визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації ними квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати її провести приватизацію та передати їм у власність вказану квартиру відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити.
Представник відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Дитяткова А.Г. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що у випадку звернення громадянина з заявою про приватизацію житла, яке він займає на умовах найму, він повинен додати до неї копію ордеру про надання жилої площі. Позивачами такий документ наданий не був, у зв`язку з чим відмова в приватизації є законною. Просить ухвалити рішення на розсуд суду.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить до комунальної власності.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 28.03.1996 по т.ч., позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 28.0.2002 по т.ч.
Крім того, згідно з інформацією Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 16.02.2026 за вказаною адресою в період 1976-2026 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 03.10.1980 по 22.09.1982, з 14.11.1984 по 28.09.1992, з 28.03.1996 по т.ч.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 28.05.2002 по т.ч.; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з 16.02.1977 по 26.11.1996; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - з 03.08.1979 по 28.05.1998 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - з 14.11.1986 по 08.09.1992; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - з 10.11.1976 по 13.04.1977 (померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , - з 30.11.1977 по 27.07.1979; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , - з 05.05.1978 по 27.07.1979; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , - з 22.12.1976 по 21.11.1977.
Первісно частина квартири АДРЕСА_1 була надана в постійне користування ОСОБА_3 (бабуся позивача ОСОБА_1 ) на підставі ордеру №4459 від 30.06.1976, інша - в порядку обміну ОСОБА_4 (мати позивача ОСОБА_1 ) та членам її сім`ї на підставі ордеру №2496 від 19.07.1979. 
Право користування квартирою здійснювалось на підставі відповідних договорів найму жилого приміщення в будинках місцевих рад.
19.11.1998 договір найму вказаної квартири було переоформлено на наймача ОСОБА_1 (позивач в справі).
Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , складеним 10.03.2020, загальна площа квартири становить 50,69кв.м, житлова – 28,10кв.м.
Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» №107.357-22/48 від 08.04.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значяться в основному та додатковому списку громадян, які мають право на приватизацію житла. 
Листом №Л-116-Х від 10.03.2020 районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району відмовила позивачам в приватизації житла у зв`язку з відсутністю ордеру на зазначену квартиру.
Згідно з інформацією Державного архіву Запорізької області (лист №05-07/Л-2796 від 18.11.2025) у протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Запорізької міської ради за 1976 рішення про виділення ОСОБА_3 кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , відсутнє.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду.
Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992 (який є чинний на час розгляду справи судом) приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно з ч.1,2 ст.2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його
сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (ст.3 Закону).
Відповідно до ч.1,4,5 ст.5 Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.
До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно з ч.1,3 ст.8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону).
Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18). 
Крім того, відповідно до ст.58 ЖК України, яка є чинною на момент розгляду справи судом (пп.1 п.2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про основні засади житлової політики» №4751-IX від 13.01.2026) ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності – відповідному підприємству, установі, організації.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995року, п.63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції.
Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.
В цій справі судом достовірно встановлено, що частина квартири АДРЕСА_1 була первісно надана в постійне користування бабусі позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на підставі ордеру №4459 від 30.06.1976, інша в порядку обміну передана в користування його матері ОСОБА_4 та членам її сім`ї на підставі ордеру №2496 від 19.07.1979. Наймач та члени його родини вселилися до вказаного житла і з моменту вселення відповідно до договорів найму житла постійно користувались цим житлом, були зареєстровані за вказаною адресою, зокрема, позивач ОСОБА_1 з 03.10.1980 по 22.09.1982, з 14.11.1984 по 28.09.1992, з 28.03.1996 по т.ч., позивач ОСОБА_2 - з 28.05.2002 по т.ч.
В подальшому, а саме 19.11.1998 договір найму жилого приміщення за вказаною адресою було переоформлено на наймача ОСОБА_1 (позивача у цій справі). Уклавши такий договір, уповноважений орган Запорізької міської ради як власника комунального житла підтвердив факт того, що користування вказаною квартирою здійснюється правомірно на підставі договору найму, укладеного, в свою чергу, на підставі виданого ордеру.
При цьому, як вже зазначалось вище, ордер як єдина підстава для вселення в жиле приміщення є документом з обмеженим строком дії, він не підлягає зберіганню у наймача, а здається останнім при вселенні у житлово-експлуатаційну організацію.
Разом з тим, судом встановлено, що видані ордери на право користування вказаним житлом на теперішній час не збереглися, їх копій у позивачів немає. При цьому, позивачі не були первісними наймачами вказаного житла, на ім`я яких були видані ордери. Позивач ОСОБА_1 набув прав наймача в 1998 році після зміни договору найму житла. 
Отже, позивачі з об`єктивних причин не можуть надати копії ордерів при зверненні із заявою про приватизацію житла. 
До того ж, у зв`язку із зміною договору найму житла основним документом, який підтверджує право користування позивачів вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію є розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а не ордер.
Також суд виходить з того, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Визначений законом перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відсутність ордеру, на що посилається в цій справі відповідач, відповідно до вказаного Закону не є підставою для відмови в приватизації житла. 
Крім того, судом встановлено, що позивачі на момент звернення з заявою про приватизацію житла були зареєстровані в квартирі, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовували, значяться в основному та додатковому списках АТ «Державний ощадний банк України» на приватизацію.Загальна житлова площа квартири становить 50,69кв.м, що відповідає положенням ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Таким чином, виходячи з того, що позивачі правомірно користуються зазначеною квартирою на умовах найму і мають право на приватизацію вищевказаної квартири, відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачам в приватизації вказаного житла у зв`язку з ненаданням копії ордеру. Діючи таким чином, відповідач порушив право позивачів на житло, яке підлягає судовому захисту в обраний ними спосіб.
На підставі вищевикладеного, цей позов слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.41,47 Конституції України, ст.15,16,328,345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задовольнити повністю.
Визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району прийняти документи, провести приватизацію та передати у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

17.03.2026