КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, тел. +380 (044) 207 80 91	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року Київ Справа № 320/47453/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сас Є.В.,
за участю: секретаря судового засідання Ткачевська В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто Паритет”
до Головного управління ДПС у м. Києві,
про визнання протиправним та скасування рішень,
за участі
Представників сторін:
від позивача: Тіщенко В.В. (відеоконференція)
від відповідача: Василевська А.В.
ВСТАНОВИВ:

Рух справи.
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.08.2025 №00737180702.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.
Протокольною ухвалою від 03.12.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.
Протокольною ухвалою від 25.02.2026 зобов`язано відповідача провести розрахунок штрафних санкцій з урахуванням відкриття провадження у справі № 757/17664/24-ц.
Аргументи сторін.
Позивач вважає, що ППР №00737180702 від 11.08.2025 Головного управління ДПС у м. Києві є безпідставним та незаконним, а саме воно суперечить Закону України «Про валюту и валютні операції», Постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, Постанові Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18, п.56.21 Податкового кодексу України.
Також, позивач вказує, що відповідач безпідставно наклав на нього штрафні санкції, не врахувавши форс-мажорні обставини, які засвідчені Торгово-промисловою палатою. 
Відповідач проти позову заперечує, вважає його безпідставним та вказує, що позивач порушив граничні строки розрахунків за контрактами встановлені статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», позивач не довів наявність форс-мажорних обставин, а отже підстави для скасування ПП №00737180702 від 11.08.2025 відсутні.
Виклад обставин справи встановлених судом.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПАРИТЕТ» здійснювало зовнішньоекономічну діяльність на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з нерезидентами.
Так, між позивачем та ТОВ «Велет» укладено договір купівлі-продажу №01/05-1 від 01.05.2023, відповідно до якого продавець зобов`язувався поставити товар, а покупець – прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором та його додатками.
Відповідно до пункту 2.1 договору строк оплати товару становить 90 календарних днів з дати поставки товару, якщо інше не передбачено додатками до договору, але не пізніше строку повернення валютної виручки, встановленого законодавством України.
Згідно з пунктом 3.3 договору датою поставки товару є дата прибуття товару у пункт передачі відповідно до умов договору.
На виконання умов зазначеного договору позивачем здійснено поставку товару, що підтверджується митними деклараціями: від 15.05.2023 № 23UA112080005075U6, від 15.05.2023 № 23UA112080005079U2, від 20.06.2023 № 23UA408020039233U1, від 20.06.2023 № 23UA408020039235U0. 
Загальна вартість поставленого товару за вказаним договором становить 310 000,00 доларів США.
Таким чином, з урахуванням умов договору, перебіг строку для здійснення розрахунків за вказаними зовнішньоекономічними операціями розпочався з дати поставки товару, підтвердженої митними деклараціями, та становив 90 календарних днів.
Судом також встановлено, що між позивачем та нерезидентом ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №18/07-1 від 18.07.2022.
Відповідно до умов зазначеного договору строк оплати товару становить 30 календарних днів з дати передачі товару, але не пізніше 365 календарних днів з дати поставки товару.
Згідно з митною декларацією № UA100340/2022/545577 від 22.07.2022 позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 87 391,00 доларів США.
Отже, перебіг строку для здійснення розрахунків за вказаною операцією розпочався 22.07.2022 та спливав у межах строків, визначених умовами договору та законодавством.
Крім того, між позивачем та ТОВ «Велет» укладено договір купівлі-продажу №02/01-11 від 02.11.2022, відповідно до якого строк оплати становить 365 календарних днів з дати поставки товару.
Також між позивачем та TATEN Sp.z.o.o. укладено договір №07/12-1, на виконання якого позивачем здійснено експорт транспортних засобів на загальну суму 81 000,00 доларів США.
Крім цього, судом встановлено, що між позивачем та ТОО «Велет» укладено договір купівлі-продажу №01/10-1 від 01.10.2021 на суму 200 000,00 євро.
На виконання зазначених договорів позивачем здійснювались поставки товару нерезидентам, що підтверджується наданими до матеріалів справи митними деклараціями.
Разом з тим, судом встановлено, що валютна виручка за вказаними зовнішньоекономічними контрактами у строки, встановлені законодавством України та умовами договорів, на рахунок позивача у повному обсязі не надійшла.
У зв`язку із зазначеним, у період з 14.04.2025 по 18.04.2025 Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності.
За результатами перевірки складено акт від 25.04.2025 № 34429/Ж5/26-15-7-02-04-01/42375126, на підставі якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.05.2025 № 00474390702.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням, подав заперечення до акта перевірки, які залишені без розгляду.
У подальшому позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку відповідно до статті 56 Податкового кодексу України.
Рішенням ДПС України від 06.08.2025 № 22755/6/99-00-06-01-03-06 скаргу позивача задоволено частково, податкове повідомлення-рішення скасовано в частині 40 609 432,92 грн пені, в іншій частині залишено без змін.
Після здійснення перерахунку розмір пені становить 3 195 766,52 грн.
Судом також встановлено, що позивач 16.04.2024 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з нерезидента за договором №18/07-1 від 18.07.2022, за яким ухвалою від 22.04.2024 відкрито провадження у справі № 757/17664/24-ц.
Разом з тим, під час проведення перевірки та адміністративного оскарження позивачем не було надано контролюючому органу доказів звернення до суду та відкриття провадження у справі.
Позивач у поданих до суду поясненнях зазначає, що перевірка проводилась без його участі, а також посилається на вжиття заходів щодо стягнення заборгованості та обставини запровадження воєнного стану як підстави неможливості своєчасного виконання зобов`язань.
Водночас відповідач зазначає, що надані позивачем докази не підтверджують наявності обставин непереборної сили та не спростовують факту порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Правове регулювання спірних правовідносин.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом України «Про валюту і валютні операції», який також встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.
Стаття 13 Закону №2473-VIII визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша статті 13 Закону №2473-VIII).
Згідно із вимогами частини другої статті 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару), (частина п`ята статті 13 Закону №2473-VIII).
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Отже, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.
Правління Національного банку України затвердило постановою від 02.01.2019 №5 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення №5).
Згідно із пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Оцінка суду.
Відповідно до частин 1, 2, 5, 6, 8 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» резиденти зобов`язані забезпечити надходження валютної виручки за зовнішньоекономічними операціями у строки, що не перевищують граничний строк розрахунків, встановлений Національним банком України; у разі порушення такого строку нараховується пеня за кожний день прострочення; перебіг строку розрахунків та нарахування пені зупиняється виключно за умови доведення форс-мажорних обставин та їх впливу на виконання конкретного зобов`язання.
Пунктом 21 розділу II Положення про здійснення валютного нагляду, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019, на момент виникнення спірних правовідносин встановлено граничний строк розрахунків за операціями експорту товарів у 365 календарних днів.
Відповідно до 142 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Таким чином, саме 180-денний строк підлягає застосуванню до спірних правовідносин незалежно від умов зовнішньоекономічних договорів.
Судом встановлено, що поставка товару за зовнішньоекономічними контрактами позивача підтверджується митними деклараціями від: 22.07.2022, 15.05.2023, 20.06.2023.
Відтак, перебіг строку для надходження валютної виручки розпочався з дати оформлення відповідних митних декларацій та спливав через 180 календарних днів.
Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку контролюючого органу, наданого до акту перевірки, за кожною зовнішньоекономічною операцією визначено: дату початку перебігу строку розрахунків (з дати митного оформлення товару); граничну дату надходження валютної виручки; кількість днів прострочення; суму заборгованості та розмір нарахованої пені.
Зазначений розрахунок здійснено окремо по кожному контракту та кожній поставці, з урахуванням встановленого 180-денного строку, що підтверджується долученими до матеріалів справи таблицями.
Судом перевірено наведений розрахунок та встановлено, що він відповідає вимогам валютного законодавства, є арифметично правильним та узгоджується з наданими доказами щодо дат здійснення поставок та сум заборгованості.
Разом з тим, судом встановлено, що у визначені законодавством строки валютна виручка за відповідними контрактами на рахунок позивача у повному обсязі не надійшла, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно нараховано пеню.
Доводи позивача щодо застосування 365-денного строку розрахунків суд відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на загальному регулюванні, яке було змінено спеціальними нормами Національного банку України, прийнятими у зв`язку із запровадженням воєнного стану.
При цьому умови зовнішньоекономічних договорів не можуть змінювати імперативні приписи валютного законодавства щодо граничних строків розрахунків.
Щодо посилань позивача на вжиття заходів щодо стягнення заборгованості, суд зазначає, що такі обставини не спростовують факту порушення строків розрахунків, а також не звільняють від відповідальності.
Крім того, під час проведення перевірки та адміністративного оскарження позивачем не було надано належних доказів своєчасного звернення до суду та відкриття провадження у справі.
Суд не вважає необхідним досліджувати питання правових наслідків неподання позивачем контролюючому органу документів, що засвідчують відкриття провадження у справі № 757/17664/24-ц в контексті призупинення строку та ненарахування пені, оскільки з витребуваного в податкового органу відповідного розрахунку слідує, що на момент відкриття провадження у вказаній цивільній справі розмір пені за відповідний період досягнув максимального розміру, тобто суми неодержаних грошових коштів за відповідним договором, тобто з`ясування вказаної обставини не вплине на розмір нарахованої пені.
Щодо форс-мажорних обставин.
Суд зазначає, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не є належним, допустимим і достатнім доказом форс-мажору та звернула увагу на висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 16.09.2024 у справі № 520/6236/23, від 12.12.2024 у справі №380/839/24, в яких акцентовано увагу на наступному.
За визначенням, наведеним у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати», законодавець до форс-мажорних обставин відніс, серед іншого, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває і досі.
Таким чином, введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності.
Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22).
Верховний Суд також неодноразово зазначав (постанови від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постановах від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.
Отже саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати, та інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
Таким чином лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7 не є належним доказом настання форс-мажорних обставин.
З урахуванням наведеного у сукупності, суд резюмує правомірність нарахування позивачу пені на підставі податкового повідомлення-рішення від 11.08.2025 №00737180702, а тому не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування такого рішення.
Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Приписами ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Законні права та інтереси позивача не були порушені відповідачем у спірних правовідносинах, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування такого рішення слід відмовити.
Відповідно до ст. 139 КАС України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог суд вирішує покласти судові витрати на позивача. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
2. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи в порядку, передбаченому ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.04.2026.

Суддя Сас Є.В.