П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 470/1077/25	

Категорія:113000000 Головуючий в 1 інстанції: Орлова С.Ф.
Місце ухвалення: с-ще Березнегувате
Дата складання повного тексту:05.01.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного Миколаївської області від 05 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови №329 від 12 листопада 2025 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. та закрити справу про адміністративне порушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем пропущено строк накладення адміністративного стягнення та неповно з`ясовано обставини справи, а також не надано доказів скоєння правопорушення.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову та зазначив, що позивач до 5 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив норми законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, за правилами встановленими ст. 286 КАС України.
Рішенням Березнегуватського районного Миколаївської області від 05 січня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Апелянт вказав, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми адміністративного законодавства, оскільки, вказано, шо дії позивача є триваючим правопорушенням.
Також, апелянт у скарзі акцентував увагу на тому, що адміністративне стягнення накладене на позивача поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
23 жовтня 2025 року державним службовцем відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення №309 щодо позивача за ч.3 ст. 210 КУпАП, у зв`язку з тим що 23 жовтня 2025 року о 07 год. ОСОБА_1 було доставлено поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановленому законодавством порядку для уточнення військово – облікових даних.
Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем перебування на обліку та за місцем проживання з метою повторного проходження медичного огляду, як такий, що був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності Законом України від 12 лютого 2025 року №4235-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" (далі – Закон №4235-ІХ). 
12 листопада 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 №329 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 
Вказана постанова мотивована тим, що 23 жовтня 2025 року було встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, до 04 травня 2024 року був визнаний обмежено придатним до військової служби, а тому мав обов`язково повторно пройти військово – лікарську комісію, чого не зробив, тому вчинив правопорушення в особливий період воєнного стану, чим порушив вимоги п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист", вчинив правопорушення в особливий період воєнного стану, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП ( а.с.11,28-31).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку позивач був зобов`язаний, у період з 15 лютого 2025 року до 05 червня 2025 року включно, пройти повторний медичний огляд з метою визначення його придатності до військової служби, відтак правопорушення, вчинене позивачем, кваліфікується як триваюче правопорушення.
Суд першої інстанції звертав увагу, що правопорушення, вчинене позивачем, було виявлено відповідачем 23 жовтня 2025 року та 12 листопада 2025 року позивача постановою №329 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП.
З огляду на викладене вище суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та відмову у задоволені позову позивача.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, було порушення абз.2 Прикінцевих положень Закону №3621-IX, громадянин України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено непридатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначеності придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Однак, колегія суддів надаючи оцінку доводу апеляційної скарги щодо строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, зазначає наступне.
Про факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП відповідачу стало відомо 06 червня 2025 року тобто в день , коли позивач не пройшов військово-лікарську комісію. 
Разом з цим, лише 23 жовтня 2025 року відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та згодом 12 листопада 2025 року винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за невиконання позивачем обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Відповідно до ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у ч.ч.9, 10 цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Так, ч.9 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Відтак, за змістом ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.
КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, невиконання позивачем обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 05 червня 2025 року, не носить характеру триваючого та вичерпується фактом проходження повторного медичного огляду до конкретної дати.
Також, колегія суддів акцентує увагу на тому, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
При цьому, день виявлення адміністративного правопорушення не тотожний дню складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах №461/1393/16-а від 21 листопада 2019 року та №149/2498/17 від 28 лютого 2019 року.
Колегія суддів зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП становить три місяці з дня його виявлення, тобто у відношенні до позивача перебіг такого строку почався 06 червня 2025 року.
Однак, спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 210-1 КУпАП прийнята 12 листопада 2025 року, тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого ч.9 ст. 38 КУпАП.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
За таких умов, колегія суддів вважає, що адміністративне стягнення було накладене відповідачем поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в адміністративній справі підлягало закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи. За таких обставин, колегія судів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
За правилами п.3 ч.1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування постанови №329 від 12 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплату судового збору у загальній сумі 1 514 грн.(судовий збір в сумі 605,60 грн., сплачений за подання адміністративного позову, судовий збір в сумі 908,40 грн, сплачений за подання апеляційної скарги).
Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема, ч. 3 якої передбачає, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених ст.ст. 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Березнегуватського районного Миколаївської області від 05 січня 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №329 від 12 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплаченого судового збору в розмірі 1 514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.