ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/938/23 (906/801/25) 	

Господарський суд Житомирської області у складі судді Костриці О.О. за участю секретаря судового засідання Фещенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даймонд Енерджи" за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про спростування майнових дій, вчинених боржником, та повернення безпідставно отриманого майна у межах справи №906/938/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер"

за участю учасників судового процесу:
- від позивача: не з`явилися;
- від відповідача: не з`явилися;
- від третьої особи: не з`явилися, -

у провадженні Господарського суду Житомирської області (суддя Костриця О.О.) на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер" (далі - ТОВ "Газ Лідер", боржник, банкрут, позивач).
23.06.2025 до суду від ТОВ "Газ Лідер" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Перепелиці В.В. надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даймонд Енерджи" (далі - ТОВ "Даймонд Енерджи") у якій позивач заявив наступні позовні вимоги: 
- спростувати майнові дії, вчинені боржником ТОВ "Газ Лідер", які полягали у постачанні ТОВ "Даймонд Енерджи" протягом листопада 2020 року природного газу в підземні сховища газу в загальній кількості 228 195,00 куб.м;
- з метою повернення майна до складу ліквідаційної маси ТОВ "Газ Лідер" зобов`язати ТОВ "Даймонд Енерджи" повернути ТОВ "Газ Лідер" безпідставно набутий природний газ в загальній кількості 228 195,00 куб.м;
- стягнути з відповідача судові витрати (т. 1 а.с. 4-46).
Вказана заява підписана представником ТОВ "Газ Лідер" адвокатом Хоменко В.О.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 справу № 906/938/23 (906/801/25) розподілено судді Костриці О.О. (т. 1 а.с. 1).
Зважаючи на перебування судді Костриці О.О. у щорічній відпустці, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Житомирської області від 23.06.2025, керуючись пунктом 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України у редакції від 11.11.2024 №39 (зі змінами і доповненнями) та пунктом 6.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів від 02.04.2025 №2, постановлено здійснити повторний автоматизований розподіл справи № 906/938/23 (906/801/25) (т. 1 а.с. 2).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 справу № 906/938/23 (906/801/25) розподілено судді Макаревичу В.А. (т. 1 а.с. 3).
Ухвалою від 25.06.2025 господарський суд (суддя Макаревич В.А.) прийняв позовну заяву ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи" про спростування майнових дій, вчинених боржником, та повернення безпідставно отриманого майна; постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; призначив розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін; визнав явку представників сторін у наступне судове засідання обов`язковою; призначив судове засідання для розгляду справи по суті (т. 1 а.с. 47-48).
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 відповідно до пункту 6.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Житомирської області 02.04.2025 №2, у зв`язку з поверненням судді Костриці О.О. з щорічної відпустки, справу №906/938/23 (906/801/25), яка перебувала у провадженні судді Макаревича В.А., передано для подальшого розгляду судді Костриці О.О., в провадженні якого перебуває справа № 906/938/23 про банкрутство ТОВ "Газ Лідер" (т. 1 а.с. 50).
Ухвалою від 04.07.2025 з урахуванням ухвали від 04.07.2025 про виправлення описки господарський суд (суддя Костриця О.О.) прийняв до свого провадження справу № 906/938/23 (906/801/25) за позовом ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи" про спростування майнових дій, вчинених боржником, та повернення безпідставно отриманого майна в межах справи № 906/938/23 про банкрутство ТОВ "Газ Лідер"; постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; призначив судове засідання для розгляду справи по суті (т. 1 а.с. 51-53).
31.07.2025 в системі "Електронний суд" до суду надійшли письмові пояснення ТОВ "Газ Лідер", підписані представником Хоменком В.О., від 31.07.2025 з додатком (т. 1 а.с. 71-76).
05.08.2025 на електронну пошту господарського суду надійшли письмові пояснення ТОВ "Газ Лідер", підписані представником Хоменком В.О., від 05.08.2025 за вих.№161 з додатками (т. 1 а.с. 77-81).
05.08.2025 до суду надійшла заява від 30.07.2025 ТОВ "Газ Лідер", підписана ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Перепелицею В.В., про виконання вимог ухвали суду від 04.07.2025 з доданими до неї оригіналами документів (т. 1 а.с. 82-85).
Ухвалою від 05.08.2025 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 02.10.2025 о 10:00 год (т. 1 а.с. 91).
01.10.2025 в системі "Електронний суд" до суду надійшло клопотання ТОВ "Газ Лідер", підписане представником Хоменком В.О., від 30.09.2025 про долучення до матеріалів справи письмового доказу з додатками (т. 1 а.с. 105-113). 
Ухвалою від 02.10.2025 господарський суд оголосив в судовому засіданні перерву до 23.10.2025 о 12:00 год (т. 1 а.с. 115).
Ухвалою від 23.10.2025 господарський суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінив судове засідання, призначене на 23.10.2025 для розгляду справи по суті, підготовчим засіданням; залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз"); витребував у ТОВ "Газ Лідер", ТОВ "Даймонд Енерджи", АТ "Укртрансгаз", Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у Житомирській області докази; відклав підготовче засідання на 11.11.2025 о 12:00 год (т. 1 а.с. 132-134).
10.11.2025 поштовою кореспонденцією до господарського суду надійшов лист Головного управління ДПС у Житомирській області від 07.11.2025 № 10170/5/06-30-12-03-11 з доданими додатками на диску CD-R (т. 1 а.с. 147-149).
11.11.2025 в системі "Електронний суд" до господарського суду надійшла заява АТ "Укртрансгаз" від 11.11.2025 з додатками (т. 1 а.с. 150-166).
11.11.2025 в системі "Електронний суд" до господарського суду надійшла заява ТОВ "Газ Лідер", підписана ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Перепелицею В.В., від 10.11.2025 з додатками (т. 1 а.с. 167-174). У вказаній заяві позивач, серед іншого, повідомив, що текст позовної заяви містить технічну описку щодо року вчинення оспорюваних майнових дій, а саме: замість вірного періоду "листопад 2020 року" у тексті позовної заяви помилково зазначено "листопад 2021".
Ухвалою від 11.11.2025 господарський суд відклав підготовче засідання на 11.12.2025 об 11:00 год; повторно витребував у ТОВ "Даймонд Енерджи", Головного управління ДПС у Київській області, ТОВ "Газ Лідер" докази (т. 1 а.с. 176-177).
13.11.2025 на електронну пошту та 17.11.2025 поштовою кореспонденцією до господарського суду надійшов супровідний лист Головного управління ДПС у Київській області від 11.11.2025 № 22301/5/10-36-04-01 з додатками (т. 1 а.с. 185-210, 212-214).
01.12.2025 поштовою кореспонденцією до господарського суду надійшла заява ТОВ "Газ Лідер", підписана ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Перепелицею В.В., на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2025 з додатками (т. 1 а.с. 220-248).
01.12.2025 в системі "Електронний суд" до господарського суду надійшла заява ТОВ "Газ Лідер", підписана ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Перепелицею В.В., на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2025 з додатками (т. 1 а.с. 249-259).
03.12.2025 в системі "Електронний суд" до господарського суду надійшла заява АТ "Укртрансгаз" з додатками (т. 1 а.с.260-264).
Ухвалою від 11.12.2025 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/938/23 (906/801/25) за позовом ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи" про спростування майнових дій, вчинених боржником та повернення безпідставно отриманого майна у межах справи №906/938/23 про банкрутство ТОВ "Газ Лідер" до судового розгляду по суті; призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні 27.01.2026 об 11:00 год (т. 2 а.с. 7-8).
11.12.2025 на електронну пошту та 22.12.2025 поштовою кореспонденцією до господарського суду надійшов супровідний лист Головного управління ДПС у Київській області від 09.12.2025 № 23990/5/10-36-04-01 з додатками (т. 2 а.с. 11-38).
Судове засідання у призначений час не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Житомирі о 09:27 год.
Ухвалою від 27.01.2026 господарський суд призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні 17.02.2026 об 11:00 год (т. 2 а.с. 49).
У судовому засіданні 17.02.2026 представник позивача Приходько Д.В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач та третя особа у судове засідання 17.02.2026 повноважних представників не направили.
Ухвалою від 17.02.2026 господарський суд повідомив учасників про відкладення розгляду справи по суті на 02.03.2026 о 12:00 год (т. 2 а.с. 63).
Позивач у судове засідання 02.03.2026 повноважного представника не направив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що підтверджується довідкою про доставку копії ухвали від 17.02.2026 в електронний кабінет ТОВ "Газ Лідер" 18.02.2026 о 19:20 год.
Відповідач у судове засідання 02.03.2026 повноважного представника не направив
Третя особа у судове засідання 02.03.2026 повноважного представника не направила, хоча про час та місце судового засідання повідомлена своєчасно та відповідно до вимог ГПК України, що підтверджується довідкою про доставку копії ухвали від 17.02.2026 в електронний кабінет АТ "Укртрансгаз" 18.02.2026 о 19:20 год.
Щодо повідомлення відповідача про час та місце судового засідання з розгляду справи по суті, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з приписами частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Судом встановлено, що електронний кабінет в системі "Електронний суд" у відповідача відсутній.
Відповідно до приписів частин 5-6 статті 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Статтею 93 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (пункт 10 частини 2 статті 9 вказаного Закону).
Враховуючи відсутність зареєстрованого ТОВ "Даймонд Енерджі" в системі "Електронний суд" електронного кабінету, усі ухвали господарського суду у даній справі було надіслано на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Копії ухвал господарського суду від 25.06.2025, 04.07.2025, 05.08.2025, 02.10.2025, 23.10.2025, 11.11.2025, 11.12.2025, 27.01.2026 повернулися до господарського суду з відмітками відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Копія ухвали господарського суду від 17.02.2026 направлена за юридичною адресою відповідача 20.02.2026, однак станом на дату судового засідання - 02.03.2026 дане поштове відправлення не вручено відповідачу, до господарського суду також не повернулося.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.
У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвал суду у справі систематично відбувається через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням, що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суд про зміну свого місцезнаходження.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ТОВ "Даймонд Енерджі" мало доступ до судових рішень та можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі, зокрема ухвалою від 17.02.2026 про відкладення розгляду справи по суті на 02.03.2026 о 12:00 год, у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Отже, суд дійшов висновку, що ТОВ "Даймонд Енерджі" належним чином повідомлене про відкриття провадження у справі №906/938/23 (906/801/25), дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.
Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи не подання відповідачем до суду відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, наявність у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Житомирської області,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 05.09.2023 у справі № 906/938/25 господарський суд, зокрема, відкрив провадження у справі про банкрутство ТОВ "Газ Лідер".
Постановою від 08.08.2024 господарський суд, зокрема, визнав банкрутом ТОВ "Газ Лідер", відкрив його ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатором ТОВ "Газ Лідер" арбітражного керуючого Перепелицю В.В.
У ході ліквідаційної процедури ТОВ "Газ Лідер" ліквідатором банкрута встановлено, що відповідно до даних АТ "Укртрансгаз" протягом листопада 2020 року ТОВ "Газ Лідер" передало ТОВ "Даймонд Енерджи" 228 195,00 куб.м. природного газу в підземне сховище газу.
Однак, за результатами аналізу всіх банківських транзакцій ТОВ "Газ Лідер" (у всіх банківських установах) станом на дату звернення до господарського суду з позовом ТОВ "Газ Лідер" оплату за поставлений ТОВ "Даймонд Енерджи" не отримувало.
Колишні посадові особи ТОВ "Газ Лідер" не передали ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Перепелиці В.В. бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ТОВ "Газ Лідер".
Ліквідатор ТОВ "Газ Лідер" арбітражний керуючий Перепелиця В.В. надіслав ТОВ "Даймонд Енерджи" запит від 20.03.2025 у якому запропонував відповідачу в десятиденний строк з моменту отримання даного листа надіслати завірені належним чином копії документів, а саме:
- будь-які договори, угоди, правочини односторонні та багатосторонні та всі специфікації, додатки, протоколи та додаткові угоди, укладені до них та на виконання них між ТОВ "Даймонд Енерджи" та ТОВ "Газ Лідер" за весь період співпраці з ТОВ "Газ Лідер";
- видаткові накладні, податкові накладні та акти приймання-передачі товару та наданих послуг, підписані між ТОВ "Даймонд Енерджи" та ТОВ "Газ Лідер", за весь період співпраці з ТОВ "Газ Лідер";
- платіжні доручення, виписки банківських та фінансових установ, прибуткові та видаткові касові ордери, векселі та інші фінансові документи, що засвідчують здійснення розрахунків між ТОВ "Даймонд Енерджи" та ТОВ "Газ Лідер" за весь період співпраці з ТОВ "Газ Лідер";
- акти звірки взаєморозрахунків, підписані між ТОВ "Даймонд Енерджи" та ТОВ "Газ Лідер" до моменту отримання даного листа за весь період співпраці з ТОВ "Газ Лідер";
- угоди, акти та заяви про зарахування зустрічних (однорідних) вимог, векселі, угоди та договори про відступлення права вимоги, переведення боргу за весь період співпраці з ТОВ "Газ Лідер";
у випадку відсутності оплати отриманого від ТОВ "Газ Лідер" природного газу та безпідставного зберігання його у власності ТОВ "Даймонд Енерджи", протягом семи днів з моменту отримання цього запиту повернути ТОВ "Газ Лідер" природний газ в підземних сховищах газу в загальній кількості 228 195,00 куб.м., про що сформувати відповідне торгове сповіщення.
ТОВ "Даймонд Енерджи" відповідь на вказаний запит ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ТОВ "Газ Лідер" Перепелиці В.В. не надало.
За викладених обставин, позивач зазначив, що ТОВ "Даймонд Енерджи" зобов`язане повернути ТОВ "Газ Лідер" 228 195,00 куб.м природного газу, у зв`язку з чим у поданому позові ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи" позивач заявив вимоги:
- спростувати майнові дії, вчинені боржником ТОВ "Газ Лідер", які полягали у постачанні ТОВ "Даймонд Енерджи" протягом листопада 2020 року природного газу в ПСГ в загальній кількості 228 195,00 куб.м;
- з метою повернення майна до складу ліквідаційної маси ТОВ "Газ Лідер" зобов`язати ТОВ "Даймонд Енерджи" повернути ТОВ "Газ Лідер" безпідставно набутий природний газ в загальній кількості 228 195,00 куб.м;
- стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, доказів не надав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
В силу приписів частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
За умови відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
За правилами предметної юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 ГПК України), тобто є справами виключної підсудності.
Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Положення пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України та статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства застосовуються незалежно від суб`єктного складу сторін, якщо одна із сторін перебуває в процедурі банкрутства.
Окрім того, виходячи із диспозиції статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, участь боржника у спорі саме як сторони (позивача, відповідача) передбачає, що у будь-якому випадку за результатами розгляду спору настають правові наслідки для боржника.
Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 640/26320/20).
Господарський суд враховує, що предметом розгляду у цій справі є позовна заява ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи" про спростування майнових дій, вчинених боржником, та повернення безпідставно отриманого майна. Правовою підставою для спростування майнових дій боржника позивачем визначено спеціальні норми статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а для повернення безпідставно отриманого майна положення статей 388, 1212 ЦК України.
За викладених обставин, враховуючи відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Газ Лідер", зазначені вище позовні вимоги підлягають розгляду у порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство. Розгляд даного спору у межах справи про банкрутство боржника відповідає завданням господарського судочинства, меті процедури банкрутства та забезпечує ефективний захист прав і законних інтересів кредиторів.
Розглядаючи позов у межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, у тому числі тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника. Вказане сприяє ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення щодо відповідних вимог, а також дотриманню принципу процесуальної економії господарського судочинства, сутність якого полягає в тому, щоб під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що наведені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 статті 5 ГПК України).
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).
Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15).
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано з 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства, який визначає особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальним та має пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Це насамперед зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До універсальних способів захисту інтересів боржника та кредиторів у межах справи про банкрутство віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно зі частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
Частиною 3 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що з огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальних, установлених ЦК України, підстав для визнання правочинів недійсними. Тобто ці норми передбачають додаткові, спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом, та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство (постанови від 05.04.2023 у справі № 906/43/22(906/459/22), від 05.03.2024 у справі № 910/4091/22(910/363/23) від 16.05.2024 у справі №925/1577/20(925/291/23).
Положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства надають можливість визнати недійсною угоду чи спростувати майнову дію, які відповідають вимогам цивільного законодавства, проте вчинені у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після відкриття провадження у справі про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.
Виходячи зі змісту положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.
Строк, встановлений у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), становить так званий "підозрілий період", у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника.
Верховний Суд у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 28.10.2021 у справі №911/1012/13 вказав, що критерієм для застосування норм статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.
Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 28.10.2021 у справі №911/1012/13, уточнюючи правовий висновок, викладений у постанові палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, про те, що при застосуванні статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства слід керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину зазначила наступне.
Застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.
Аналіз норм статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, вона підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а відтак норма статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо відрахування трирічного строку, розширеному тлумаченню не підлягає.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №2971-IX від 20.03.2023, який набрав чинності 15.04.2023, внесено зміни до частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та доповнено її таким способом захисту прав боржника та кредиторів, окрім визнання недійсними правочинів, як спростування майнових дій, вчинених боржником.
Предметом позовних вимог у даній справі, що розглядається у межах справи про банкрутство ТОВ "Газ Лідер", відкритій ухвалою суду від 05.09.2023, є спростування майнової дії боржника, що полягала у безоплатній передачі у спірний період (19.11.2020) ТОВ "Даймонд Енерджи" 228 195,00 куб.м природного газу та спричинила шкоду кредиторам боржника, на підставі статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, зобов`язання ТОВ "Даймонд Енерджи" повернути ТОВ "Газ Лідер" безпідставно набутий природний газ в загальній кількості 228 195,00 куб.м для включення до ліквідаційної маси боржника на підставі статей 388, 1212 ЦК України.
Отже враховуючи наведені вище висновки щодо темпорального критерію застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, є правомірним посилання позивача та підлягають застосуванню судом при розгляді позову у цій справі положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства у редакції Закону України №2971-IX від 20.03.2023, чинного на час відкриття провадження у цій справі про банкрутство ТОВ "Газ Лідер" (05.09.2023), адже зазначена норма не є нормою закону, якій повинен відповідати правочин чи дія, а визначає за яких обставин кредитору або арбітражному керуючому надається можливість оскаржити укладені боржником правочини чи дії. 
Закріплення в статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства інституту спростування майнових дій боржника свідчить про його необхідність та ефективність у питанні захисту прав та інтересів кредиторів та боржника.
Положення Кодексу України з процедур банкрутства не містять визначення майнових дій, вчинених боржником, проте Верховний суд неодноразово надавав пояснення майновим діям боржника в розумінні процедур банкрутства.
Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 910/5450/21 (910/1839/23) майнові дії боржника - це вид юридичних дій, як-то вчинки, що здійснені боржником або від імені боржника і мають матеріальний вираз у формі документу будь-якого правочину (угоди, договору), розпорядчого документу, акту, пов`язаного з волевиявленням боржника як суб`єкта правовідносин на відчуження майнових активів боржника або відмову від них. Спростування майнових дій боржника, це - заперечення, відхилення, оспорювання фактичних даних чи обставин, що визначають правомірність майнових дій боржника, та може мати форму визнання недійсними (незаконними, нечинними) дій боржника, які вчинені щодо розпорядження його майном на підставі рішень власника або його органів управління.
З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Для регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.
Перш за все, наведений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи. 
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 03.12.2024 у справі № 903/1251/23 (903/187/24).
Згідно частин другої та третьої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа, зокрема, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Суд наголошує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
У період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Дії боржника, зокрема, але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Верховний Суд у постанові від 25.10.2023 у справі № 910/20146/20 (910/9531/22) зазначив, що у силу закону майно юридичної особи фактично є способом забезпечення майбутніх зобов`язань боржника перед третіми особами-кредиторами.
За загальним правилом майнова сутність господарювання полягає у відносно еквівалентному обміні матеріальними цінностями задля забезпечення росту у суб`єкта господарювання виробництва товарів, надання послуг. Таким чином навмисне зменшення майнової основи суб`єкта господарювання без наявності підстав вважати, що таке зменшення буде компенсовано відносно рівним еквівалентом з боку контрагента, знижує можливість такого суб`єкта відповідати перед своїми кредиторами належним йому майном.
Отже будь-який правочин (майнова дія), вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, застосування принципу правової презумпції сумнівності правочинів та майнових дій боржника при дослідженні угод боржника, що мають сумнівний характер з точки зору відповідності їх чесним звичаям у підприємницькій діяльності, є обов`язковим.
Фраудаторним може виявитися будь-який правочин між учасниками цивільних правовідносин, майнові дії боржника, які вчинені на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним, відповідна майнова дія може бути спростована в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такі, що вчинені всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За умовами частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з приписами частини першої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Частиною першою статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно з частиною 1 - 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 зазначила, що за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.
Крім того, за змістом частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів укладення між ТОВ "Газ Лідер" та ТОВ "Даймонд Енерджи" договорів, у тому числі тих, що стали підставою для здійснення спірної майнової дії - передачі позивачем відповідачу 228 195,00 куб. м. природного газу.
У наданих органами державної податкової служби податкових деклараціях з податку на додану вартість з додатками, реєстрах виданих та отриманих податкових накладних ТОВ "Газ Лідер" та ТОВ "Даймонд Енерджи" також не відображено здійснення спірної майнової дії. 
Правові, технічні, організаційні і економічні засади функціонування газосховищ природного газу, зокрема: права та обов`язки оператора газосховищ та замовників послуг; умови доступу до газосховищ; умови та порядок надання послуг із зберігання (закачування, відбору) природного газу; механізми взаємодії оператора газосховищ з оператором газотранспортної системи, іншими суб`єктами ринку природного газу; основні правила технічної експлуатації газосховищ визначає Кодекс газосховищ. Дія цього Кодексу поширюється на оператора газосховищ та замовників послуг зберігання (закачування, відбору) природного газу (пункти 1, 2 глави 1 розділу I Кодексу газосховищ).
Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газосховищ (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) торгове сповіщення - інформаційне повідомлення встановленої цим Кодексом форми, що направляється оператору газосховища або від замовника, на рахунку зберігання якого обліковується певний обсяг природного газу, який він має намір відчужити, або від замовника, який має намір набути відповідний обсяг природного газу.
Згідно з пунктами 1-5, 10 глави 1 розділу 8 Кодексу газосховищ замовники мають право укладати угоди, на підставі яких відбувається передача природного газу, що зберігається в газосховищах. Оператор газосховища забезпечує функціонування інформаційної платформи, за допомогою якої обліковується передача природного газу, що зберігається в газосховищах.
Обліковий запис щодо передачі природного газу, що зберігається в газосховищах, з рахунку зберігання замовника, який передає природний газ, на рахунок зберігання замовника, що приймає природний газ, здійснюється оператором газосховища на підставі торгових сповіщень про передачу природного газу, що надаються йому замовниками.
Торгове сповіщення має містити таку інформацію:
реквізити, у тому числі ЕІС-код замовника, який надає торгове сповіщення;
реквізити суб`єкта ринку природного газу, у тому числі його ЕІС-код, який є іншою стороною передачі природного газу, що зберігається в газосховищах;
предмет торгового сповіщення - передача або прийом природного газу, що зберігається в газосховищах;
обсяг природного газу, що передається;
митний режим природного газу, що передається.
Оператор газосховища підтверджує торгові сповіщення та обліковує передачу природного газу, що зберігається в газосховищах, якщо:
- торгове сповіщення про передачу природного газу, надане замовником, збігається з відповідним торговим сповіщенням іншої сторони передачі природного газу, що зберігається в газосховищах;
- замовник, який передає природний газ, має на момент передачі природного газу на своєму рахунку зберігання обсяг природного газу не менший ніж обсяг природного газу, вказаний у торговому сповіщенні;
- обсяг природного газу, який передається, не перебуває під обтяженням або обмеженням (у т. ч. арештом), якщо оператор газосховища був поінформований відповідно до чинного законодавства про такі обтяження або обмеження (у т. ч. арешт);
- суб`єкт ринку природного газу, який приймає природний газ, має на момент передачі природного газу укладений з оператором газосховища договір зберігання (закачування, відбору) природного газу та необхідний розподілений робочий обсяг за договором зберігання (закачування, відбору) природного газу;
- замовник, що надав торгове сповіщення про передачу природного газу, що зберігається в газосховищах, не має простроченої заборгованості перед оператором газосховища за договором зберігання (закачування, відбору) природного газу;
- замовник, який передає або приймає природний газ, виконує вимоги цього Кодексу та договору зберігання (закачування, відбору) природного газу.
Торгові сповіщення можуть надаватися замовниками в електронному вигляді з використанням електронно-цифрового підпису за формою оператора газосховища, розміщеною на його веб-сайті. Замовник має право дозволити третій особі надавати від його імені торгові сповіщення за умови попереднього погодження з оператором газосховища.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у 19.11.2020 ТОВ "Газ Лідер" передано ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу.
Так, з інформації АТ "Укртрансгаз" відповідно до поданих торгових сповіщень через інформаційну платформу оператора газосховищ України замовників послуг зберігання ТОВ "Газ Лідер" та ТОВ "Даймонд Енерджи" про обсяги переданого природного газу в сховищах АТ "Укртрансгаз" за листопад 2020 року, які були підтверджені оператором газосховищ України, суд встановив наступне:
- ТОВ "Газ Лідер", ЕІС-код 56Х9300001146203, обліковий запис користувача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 створив в 15:14:23 19.11.2020 торгове сповіщення на відчуження (набувач ТОВ "Даймонд Енерджи", ЕІС-код 56Х9300001171402) природного газу обсягом 228 195,00 куб.м., номер документу 9000255377;
- ТОВ "Даймонд Енерджи", ЕІС-код 56Х9300001171402, обліковий запис користувача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 створив в 15:16:21 19.11.2020 торгове сповіщення на набуття (відчужувач ТОВ "Газ Лідер", ЕІС-код 56Х9300001146203) природного газу обсягом 228 195,00 куб. м., номер документу 9000255378;
- ТОВ "Даймонд Енерджи", ЕІС-код 56Х9300001171402, обліковий запис користувача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 створив в 15:27:47 19.11.2020 торгове сповіщення на набуття (відчужувач ТОВ "Трейдер Газ", ЕІС-код 56Х9300001145207) природного газу обсягом 16 219,00 куб. м., номер документу 9000255381 (т. 1 а.с. 155).
У подальшому між АТ "Укртрансгаз" (оператор) та ТОВ "Газ Лідер" (замовник) 15.12.2020 підписано акт № 79/11-20-Од про рух природного газу в газосховищах, що обліковуються на рахунку зберігання замовника, у якому відображено, що згідно з укладеним між замовником та оператором договором зберігання (закачування, відбору) природного газу від 11.06.2020 № 1906000065 в листопаді 2020 в газосховищах оператора відбувся рух природного газу замовника, а саме: передано 228 195,00 куб. м. природного газу відповідно до підтверджених торгових сповіщень про передачу природного газу, що зберігається в газосховищах (т. 1 а.с. 154 на звороті).
Між АТ "Укртрансгаз" (оператор) та ТОВ "Даймонд Енерджі" (замовник) 13.12.2020 підписано акт № 112/11-20-Од про рух природного газу в газосховищах, що обліковуються на рахунку зберігання замовника, у якому відображено, що згідно з укладеним між замовником та оператором договором зберігання (закачування, відбору) природного газу від 09.09.2020 № 2009000018 в листопаді 2020 року в газосховищах оператора відбувся рух природного газу замовника, а саме: прийнято 244 414,00 куб. м. природного газу відповідно до підтверджених торгових сповіщень про передачу природного газу, що зберігається в газосховищах (т. 1 а.с. 154). Обсяг прийнятого ТОВ "Даймонд Енерджі" природного газу у листопаді 2020 року природного газу - 244 414,00 куб. м. визначено оператором та замовником з урахуванням прийняття ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195,00 куб. м. природного газу від ТОВ "Газ Лідер" та 16 219,00 куб. м. природного газу від ТОВ "Трейдер Газ".
У листі від 29.09.2025 № 1001вих-25 АТ "Укртрансгаз" також підтверджено, що відповідно до інформації згідно з обліком щодо руху природного газу в газосховищах АТ "Укртрансгаз" на рахунку зберігання ТОВ "Газ Лідер" за листопад 2020 року рух природного газу був наступним:
- станом на 01.11.2020 у підземних сховищах газу АТ "Укртрансгаз" перебувало 228195,00 куб. м. природного газу ТОВ "Газ Лідер";
- 19.11.2020 ТОВ "Газ Лідер" передано ТОВ "Даймонд Енерджи" 228 195,00 куб. м. природного газу, що також підтверджується скріншотом з інформаційної платформи оператора газосховищ про підтвердження торгового сповіщення про передачу природного газу 19.11.2020 обсягом 228 195,00 куб м. від ТОВ "Газ Лідер" до ТОВ "Даймонд Енерджи";
- станом на 01.12.2020 у підземних сховищах газу АТ "Укртрансгаз" не перебувало природного газу ТОВ "Газ Лідер" (т. 1 а.с. 111-113).
Отже, відповідно до даних оператора - АТ "Укртрансгаз" 19.11.2020 ТОВ "Газ Лідер" передано ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу. При цьому, АТ "Укртрансгаз" у заяві від 11.11.2025 повідомлено про відсутність копій актів приймання-передачі газу або інших документів, що підтверджують зобов`язання ТОВ "Газ Лідер" передати ТОВ "Даймонд Енерджи" визначений у таких документах обсяг газу (т. 1 а.с. 150-166).
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням операцій, виконаних за операційний день.
Виписки з рахунків ТОВ "Газ Лідер", відкритих у банківських установах, не містять дані про здійснення будь-яких оплат ТОВ "Даймонд Енерджи" на користь ТОВ "Газ Лідер" за отриманий 19.11.2020 природний газ обсягом 228 195,00 куб м. (т. 1 а.с. 220-251).
За викладених обставин відсутності у виписках з банківських рахунків ТОВ "Газ Лідер" відомостей про факт оплати ТОВ "Даймонд Енерджи" отриманого від ТОВ "Газ Лідер" природного газу, господарський суд дійшов висновку, що вказана передача природного газу відбулася безоплатно.
Господарський суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок виконання оспорюваних майнових дій - передачі 19.11.2020 ТОВ "Газ Лідер" на користь ТОВ "Даймонд Енерджі" природного газу обсягом 228 195,00 куб м., майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів. 
Встановлені ухвалами господарського суду від 05.09.2023, 30.11.2023, 01.05.2024 обставини свідчать про виникнення заборгованості боржника перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", Головним управлінням ДПС у Житомирській області, фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до моменту виконання спірної майнової дії - передачі 19.11.2020 на користь ТОВ "Даймонд Енерджі" природного газу обсягом 228 195,00 куб м., та наявність заборгованості перед зазначеними вище кредиторами станом на 19.11.2020 на загальну суму близько 5 млн грн та 2 509 696,88 євро.
Отже, 19.11.2020, тобто в межах трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство позивача, ТОВ "Газ Лідер" незважаючи на наявність заборгованості перед кредиторами на загальну суму близько 5 млн грн та 2 509 696,88 євро, безоплатно передано ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу, внаслідок чого майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів. В той же час, ТОВ "Газ Лідер" мав реальну можливість укласти договір купівлі-продажу природного газу, отримати прибуток від його реалізації, спрямувати отримані кошти на погашення заборгованості перед кредиторами або на господарську діяльність для отримання прибутку. 
Вказані дії ТОВ "Газ Лідер" протирічать принципу розумності та добросовісності в господарських відносинах, а також суті правової природи забезпечення виконання зобов`язань. Вчинені ТОВ "Газ Лідер" дії щодо передачі природного газу ТОВ "Даймонд Енерджи" спричинили зменшення платоспроможності боржника після виникнення у нього зобов`язань перед кредиторами та свідчать про недобросовісність дій ТОВ "Газ Лідер", зловживання правами щодо інших кредиторів.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, майнові дії, вчинені ТОВ "Газ Лідер", що полягали у постачанні 19.11.2020 ТОВ "Даймонд Енерджи" природного газу в підземні сховища газу в загальній кількості 228 195,00 куб.м. підлягають спростуванню. 
Щодо вимоги в частині застосування наслідків спростування майнової дії ТОВ "Газ Лідер", а саме: з метою повернення майна до складу ліквідаційної маси ТОВ "Газ Лідер" зобов`язати ТОВ "Даймонд Енерджи" повернути ТОВ "Газ Лідер" безпідставно набутий природний газ в загальній кількості 228 195,00 куб.м., господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Суд вважає за необхідне зазначити, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.
Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. "condictio sine causa" - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.
Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню.
Безпідставне збагачення може полягати як у так званому "фактичному" збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в "юридичному" збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.
Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність встановлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Положення статті 1212 ЦК України застосовуються лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України. Важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, на думку суду, зокрема, безоплатна передача природного газу іншій особі, з якою відсутні договірні відносини.
Відповідно до усталеної судової практики, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, натомість важливий факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 1214 ЦК України). Зокрема, таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду, від 04.09.2024 у справі №381/878/23. 
Як було встановлено вище, матеріали справи не містять договору, на виконання якого ТОВ "Газ Лідер" передано ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу.
Проаналізувавши обставини здійснення спірної майнової дії, суд встановив, що в межах трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство позивача, ТОВ "Газ Лідер" незважаючи на наявність заборгованості перед кредиторами на загальну суму близько 5 млн грн та 2 509 696,88 євро, безоплатно передано 19.11.2020 ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу, внаслідок чого майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів, що стало підставою для спростування вказаної майнової дії боржника, про що судом зазначено вище.
Таким чином, відповідач набув спірний природний газ внаслідок протиправних дій боржника без достатньої правової підстави (юридичного факту). Майновий стан відповідача внаслідок спірної майнової дії збільшився за рахунок отримання природного газу, тоді як майновий стан ТОВ "Газ Лідер" відповідно зменшився. Безпідставно отримані ТОВ "Даймонд Енерджі" від ТОВ "Газ Лідер" 228 195 куб. м. природного газу не можуть вважатися активом відповідача.
Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у спірних правовідносинах всіх трьох необхідних елементів виникнення кондикційних правовідносин - факт набуття відповідачем майна (природного газу), факт набуття відповідачем цього майна саме за рахунок позивача, що підтверджується відомостями оператора, відсутність між сторонами господарських правовідносин щодо купівлі-продажу природного газу, які регулюються договором, що свідчить про відсутність правових підстав для передачі позивачем природного газу.
Докази повернення відповідачем природного газу позивачу в матеріалах справи відсутні. Докази наявності у відповідача підстав для утримання природного газу, переданого позивачем, також відсутні у матеріалах справи.
В контексті оцінки ефективності та належності обраного позивачем у цій справі способу захисту, суд зазначає, що метою застосування спростування майнових дій є не спростування саме по собі, а повернення до ліквідаційної маси певного майна.
Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
Господарський суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 916/556/19, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19).
Тому в разі посилання заявника в заяві щодо застосування наслідків недійсності правочину на норми, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судам необхідно враховувати, що це не може бути підставою для відмови у задоволенні такої заяви, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) заявлених вимог.
Суд відхиляє доводи позивача, викладені у позовній заяві, про необхідність повернення природного газу на підставі положень статті 388 ЦК України - витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація).
Віндикаційний позов відповідно до статті 388 ЦК України є способом захисту права власності на індивідуально визначену річ, яка вибула з володіння власника та перебуває у незаконному володінні іншої особи, за умови, що така річ збереглася в натурі. Віндикація не може застосовуватися до родових речей, а також до майна, яке не збереглося в натурі або не може бути індивідуалізоване (зокрема, грошові кошти, енергоресурси, природний газ).
Натомість об`єктом спору у даній справі є природний газ, який за своєю правовою природою є родовою, замінною, споживною річчю, що не має індивідуальних ознак та не може бути ідентифікований як конкретна індивідуально визначена річ. Крім того, між сторонами у даній справі відсутні речово-правові відносини у розумінні глави 29 ЦК України, у зв`язку з чим положення статті 388 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.
У таких правовідносинах вимога про повернення майна має вирішуватися не шляхом віндикації, а шляхом застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, викладеної у постанові від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 кондикційний позов може поширюватися на речі, визначені як індивідуальними, так і родовими ознаками.
Це підтверджує, що 1212 ЦК України може бути застосована до спору про безпідставне набуття майна, якщо предмет неможливо повернути у натурі, що саме і має місце в разі природного газу.
Таким чином, правові підстави для застосування статті 388 ЦК України у даній справі відсутні, тоді як положення статті 1212 ЦК України є належною та ефективною правовою підставою для захисту порушених майнових прав боржника та його кредиторів, у тому числі з урахуванням мети ліквідаційної процедури та формування ліквідаційної маси банкрута.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів 
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначений стандарт "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 
Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК). 
Отже, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З огляду на зазначене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку, що надані позивачем докази у своїй сукупності, з урахуванням їх вірогідності та взаємозв`язку, підтверджують обставини безоплатної передачі ТОВ "Газ Лідер" 19.11.2020, тобто в межах трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про його банкрутство, на користь ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу при наявності заборгованості перед кредиторами на загальну суму близько 5 млн грн та 2 509 696,88 євро. Вказані дії, на думку суду, вчинено ТОВ "Газ Лідер" з метою недопущення використання природного газу з метою погашення кредиторської заборгованості.
У даному випадку спростування відповідної майнової дії боржника по передачі ТОВ "Даймонд Енерджі" 228 195 куб. м. природного газу та повернення природного газу боржнику на підставі положень статті 1212 ЦК України забезпечить формування якнайбільшої ліквідаційної маси боржника, як гарантії виконання зобов`язань боржника перед його кредиторами.
Відповідачем станом на дату розгляду справи не надано до матеріалів справи доказів наявності договірних відносин з позивачем, наявності правових підстав для отримання спірного природного газу, сплати позивачу вартості отриманого природного газу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції чинній на дату звернення до суду з позовною заявою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство встановлено ставку судового збору - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень.
Отже, судовий збір, що підлягав сплаті позивачем при зверненні до господарського суду з даною позовною заявою становить 6056,00 грн.
Ліквідатор ТОВ "Газ Лідер" арбітражний керуючий Перепелиця В.В. при зверненні до господарського суду з вказаною позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 6056,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 19.06.2025 № 1610110012 (т. 1 а.с. 16).
Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 6056,00 грн.
Керуючись статтями 2, 13, 14, 73, 74, 75, 79, 123, 129, 165, 202, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 

УХВАЛИВ: 

1. Позов задовольнити.
2. Спростувати майнові дії, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер" (10029, м. Житомир, вул. Степана Бандери, 7, ідентифікаційний код 43005604), що полягали у постачанні 19.11.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю "Даймонд Енерджи" (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ватутіна, 15, прим. 24, ідентифікаційний код 43395803) природного газу в підземні сховища газу в загальній кількості 228 195,00 куб.м.
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Даймонд Енерджи" (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ватутіна, 15, прим. 24, ідентифікаційний код 43395803) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер" (10029, м. Житомир, вул. Степана Бандери, 7, ідентифікаційний код 43005604) безпідставно набутий природний газ в загальній кількості 228 195,00 куб.м.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Даймонд Енерджи" (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ватутіна, 15, прим. 24, ідентифікаційний код 43395803) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Лідер" (10029, м. Житомир, вул. Степана Бандери, 7, ідентифікаційний код 43005604) 6056,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення у справі набирає законної сили відповідно до статей 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 02.03.2026.

Суддя Костриця О.О.