Cправа № 359/499/26
Провадження № 3/359/620/2026

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
 
24 лютого 2026 року м. Бориспіль
Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Ткаченко Д.В.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
прокурора Бориспільської окружної прокуратури Пономаренко В.В.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
в с т а н о в и в : 
ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, в порушення вимог абзацу 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції»,  несвоєчасно 06.03.2024 року о 13 год. 45 хв., без поважних причин, подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2024 по 31.01.2024 (при звільненні), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні скоєного правопорушення визнала та запевнила суд, що наміру вчиняти дане правопорушення у неї не було. Вона пояснила, що були певні сімейні проблеми, через які вона не подала декларацію вчасно. Прокурор в суді просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи прокурора, суд дійшов до таких висновків.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується даними пояснень, які вона надала в судовому засіданні, даними протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією № 76 від 14.01.2026 року, даними письмових пояснень та інформації про ОСОБА_1 з ДМС, даними інформації з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, даними декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,даними супровідного листа ДСР НПУ з додатками, даними запиту до Державної служби України з безпеки на транспорті, а також даними відповіді Державної служби України з безпеки на транспорті. 
Так, обіймаючи посаду старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону несвоєчасно 06.03.2024 року без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при звільненні за 2024 рік (01.01.2024 року -31.01.2024 року).
Наказом Укртрансбезпеки «Про призначення ОСОБА_1 » від 14.11.2023 року № 1323-к ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті з 16.11.2023 року.
Так, згідно з листом Укртрансбезпеки зазначено, що посада, яку обіймала ОСОБА_2 , не належить до категорії посад державної служби. Присягу державного службовця вона не складала, категорію та ранг державного службовця їй не присвоювали.
Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновленням України – Міністра розвитку громад та територій України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Законом України «Про запобігання корупції», а саме п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 визначено, що посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Фонду соціального страхування України та Пенсійного фонду, органів влади Автономної Республіки Крим є суб`єктами на яких поширюється дія даного Закону.
Визначення понять «посадові особи» та «службові особи» у розумінні підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» наведено у пункті 25 розділу ІІ Роз`яснень щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку), затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.11.2023 року № 4 та оприлюднених у «Базі знань» на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Визначальним критерієм при цьому є обсяг повноважень, функцій та обов`язків, покладених на відповідного працівника.
До представників влади, зокрема, належать працівники державних органів, які наділені правом у межах своєї компетенції висувати обов`язкові для виконання вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними та фізичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підпорядкованості (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво»).
Адміністративно-господарські функції (обов`язки) — це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідувачів складів, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.
Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки з керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.
Щодо інших працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування або технічні функції, то їх можна визначити посадовими чи службовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції (обов`язки).
Відповідно до п. 2.5 Розділу ІІ Посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Укртрансбезпеки інспектор складає протоколи про адміністративне правопорушення. Розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення, у випадках, передбачених законодавством України.
Отже, ОСОБА_2 , обіймаючи посаду старшого державного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Укртрансбезпеки, діючи від імені виконавчої влади, реалізуючи надані їй владні повноваження, що тягнуть правові наслідки для непідлеглих їй по службі осіб, відноситься до посадових та службових осіб інших державних органів та являється суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією відповідно до п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Статтею першою Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти декларування -особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Також, абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону встановлено, що особи, які припиняють діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції обов`язкові до виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону.
Так, відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 року №449/21 щорічна декларація – декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону (щороку), абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 год. 00 хв. 01 січня до 00 год. 00 хв. 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Згідно з пп. 2 п. 2 розділу ІІ вищевказаного Порядку декларація при звільненні – декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону – не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.
Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Відповідно до Роз`яснення Національного агентства щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 13.11.2023 № 4 днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у пп. «а», «в» -«г» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону.
Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 год. 00 хв. дня наступного за днем припинення діяльності.
Отже, ОСОБА_1 , 31.01.2024 року припинивши діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування була зобов`язана подати декларацію, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі, не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності.
Отже, упродовж періоду з 00 год. 00 хв. 01.02.2024 року по 23 год. 59 хв. 01.03.2024 року ОСОБА_1 була зобов`язана подати декларацію шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет із використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті.
Відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному сайті НАЗК, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення ОСОБА_3 подала лише 06.03.2024 року о 13 год. 45 хв., тобто несвоєчасно без поважних причин. 
Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП установлено, що несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, водночас суб`єкт правопорушення усвідомлює протиправність вчиненого ним діяння (дії або бездіяльності).
Виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, що вчиняється суб`єктом правопорушення, який усвідомив, що його бездіяльність у неподанні (без поважних причин) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в строки встановлені Законом, призвела до порушення Закону (тобто є протиправною) і подальше свідоме неподання декларації може призвести до кримінальній відповідальності за статтею 366-3 Кримінального кодексу України, суб`єкт правопорушення, з метою припинення такого порушення і небажання бути притягнутим до кримінальної відповідальності, вже після пропуску строків подання декларації умисно подає декларацію і бажає так чинити, при цьому розуміє, що тим самим фактично визнає свою провину і викриває себе у вчиненні адміністративного правопорушення за несвоєчасне її подання.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення за несвоєчасне неподання декларації буде відсутня у разі об`єктивної неможливості вчасного її подання, тобто поважних причин (неналежна робота Реєстру, хвороба, інша непереборна сила, що унеможливлює вчасне подання декларації), і її подальше несвоєчасне подання декларації не утворює склад адміністративного правопорушення, окрім випадків, коли суб`єкт правопорушення вже після усунення таких причин, свідомо бездіє тривалий час і не подає декларацію.
Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Обов`язком суб`єкта декларування є знання і безумовне виконання вимог Закону, у тому числі вимог його ч. 2 ст. 45.
Поважних причин, які б перешкоджали вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 під час судового розгляду не встановлено.
Датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є дата несвоєчасного подання декларації шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет із використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті, а саме — 06.03.2024 року.
Місце вчинення правопорушення в даному випадку є невизначеним, оскільки ОСОБА_3 мала можливість подати декларацію через мережу Інтернет в будь-якому місці. Відповідно до наданих ОСОБА_2 пояснень, декларація була подана нею за місцем проживання. З огляду на це, місцем вчинення адміністративного правопорушення є місце подання декларації — адреса проживання ОСОБА_2 , а саме: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 3. 
Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначними.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад указаних правопорушень є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння.
Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від них не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог статті 22 КУпАП.
Суд вважає, що у діях (бездіяльності) ОСОБА_3 наявні подія та склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Суд приходить до висновку про те, що у справі зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
З огляду на викладене, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, доцільно накласти стягнення у виді штрафу.
Керуючись ст. ст.23, 33, 40-1, ст. 172-6, ст.283-285 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. (одержувач: ГУК у Київській області; банк: Казначейство України (ЕАП); ЄДРПОУ: 37955989; МФО: 899998; номер рахунку: UА398999980313010106000010103; код класифікації доходів бюджету 21081100). 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106).
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її винесення і підлягає виконанню протягом 3-х місяців з дня набрання нею чинності.
Постанова суду набрала законної сили ___________________

Суддя Д.В. Ткаченко