ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р.	Справа № 480/9533/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 26.01.26 року по справі № 480/9533/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці  третя особа  Старший державний виконавець Конотопського ВДВС Передера Ганна Володимирівна 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Ганни Володимирівни, у якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Передери Ганни Володимирівни у виконавчих провадженнях № 69939093, № 71653346 та № 71906221 щодо їх не зупинення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження";
- зобов`язати старшого державного виконавця Конотопського відлічу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Передеру Ганну Володимирівну зупинити виконавчі провадження №69939093, № 71653346 та № 71906221 з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконанні у Конотопському відділі державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі провадження № 69939093, № 71653346, № 71906221 з виконання постанови БАВ № 077689 виданої 13.08.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області про стягнення на користь держави 40800,00 грн штрафу; постанови № 3/577/436/23 виданої 21.03.2023 Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення 40800,00 грн штрафу; постанови БАД № 650287 виданої 26.09.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області про стягнення 40800,00 грн штрафу. Оскільки позивач проходить військову службу, що унеможливлює проведення виконавчих дій, 04.12.2025 останній звернувся до відповідача з заявою про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях у зв`язку з наявністю підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Проте, відповідач, у встановлений строк, не вчинив жодних дій щодо зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №69939093, №71653346, № 71906221.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні проігнорував постанову Верховного Суду від 26.11.2025 по справі №466/10524/22, натомість застосував висновки постанови від 2023 року, яка є неактуальною в контексті розвитку судової практики та змін у тлумаченні ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Суд першої інстанції помилково погодився з позицією відповідача, що відсутність боржника не перешкоджає стягненню коштів. Проте Верховний Суд у постанові від 26.11.2025 прямо вказав, що незупинення провадження порушує фундаментальні права боржника, оскільки позбавляє його можливості отримувати кореспонденцію, оскаржувати оцінку майна чи дії виконавця, реалізувати право на захист. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу старшим державним виконавцем Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зазначено, що вимагаючи зупинення вчинення виконавчих дій, боржником не надано доказів, які б свідчили, що умови проходження ним військової служби унеможливлюють вчинення державним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчих проваджень.
Позивачем до Другого апеляційного адміністративного суду 16.02.2026 надано заяву, в якій він просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Конотопському відділі державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 80015380 з примусового виконання:
- виконавчого документа - постанови БАВ № 077689, виданої 13.08.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 69939093);
- виконавчого документа - постанови БАД № 650287, виданої 26.09.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 71906221);
- виконавчого листа, виданого 21.03.2023 Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 71653346).
У межах ВП № 69939093, № 71906221 позивач звертався до Конотопського відділу ДВС із заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", за наслідками розгляду якої старшим державним виконавцем винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій 19.03.2025 (а.с.73, а.с. 120). Однак, оскільки боржником не надано документального підтвердження, що за умовами служби, проведення виконавчих дій, за даними виконавчими провадженням, неможливе, постанови про зупинення виконавчих дій скасовано (а.с. 102, а.с.122).
04.12.2025 позивач звернувся до Конотопського відділу ДВС із заявою про зупинення виконавчих проваджень № 69939093, № 71653346, № 71906221 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". До заяви додано копію військового квитка (зв. бік а.с. 5) та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 № 2661 (а.с. 6).
За результатами розгляду вищевказаної заяви Конотопським відділом ДВС листом від 08.12.2025 № 25.2-30/88376 повідомлено про відсутність підстав для зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, оскільки матеріали провадження не містять обставин, які б свідчили, що умови проходження боржником військової служби унеможливлюють вчинення державним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчого провадження.
Вважаючи протиправною бездіяльність державного виконавця щодо незупинення вчинення виконавчих дії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності правових підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки позивач не є сягувачем за виконавчими провадженнями № 69939093, № 71653346, №71906221, а матеріали справи не містять обставин, які б свідчили, що умови проходження позивачем (боржником) військової служби унеможливлюють вчинення державним виконавцем виконавчих дій.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною другою статті 55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - по тексту - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону №1404-VIII).
Матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Конотопському відділі державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 80015380 з примусового виконання:
- виконавчого документа - постанови БАВ № 077689, виданої 13.08.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 69939093);
- виконавчого документа - постанови БАД № 650287, виданої 26.09.2022 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 71906221);
- виконавчого листа, виданого 21.03.2023 Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40800,00 грн штрафу (ВП № 71653346).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (частина друга статті 34 цього Закону).
За змістом частин першої та п`ятої статті 35 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.
Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Отже, наведеною правовою нормою передбачено три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:
- проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або
- якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи
- на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком та довідкою від 24.09.2025 №2661. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що умови його проходження військової служби унеможливлюють здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", підставою для зупинення виконавчих дій є не сам факт проходження військової служби, а саме неможливість проведення таких дій згідно з умовами служби, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 30.11.2025 по справі №120/875/23, в якій суд дійшов висновку, що проходження військової служби за призовом під час мобілізації саме по собі не є безумовною підставою для зупинення виконавчих дій.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі, за відсутності доказів виконання ним завдань безпосередньо у зоні бойових дій або інших обставин, що реально перешкоджають участі у виконавчому провадженні, не є достатньою підставою для зупинення виконавчих дій. Оскільки позивачем не доведено неможливості виконання ним процесуальних обов`язків через умови проходження служби, заявлені вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо посилань позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 26.11.2025 по справі №466/10524/22, колегія суддів вважає їх нерелевантними, оскільки предметом судового дослідження у наведеній справі були обставини виконавчого провадження, що склалися на етапі звернення стягнення на обєкти нерухомого майна, належного боржнику, що вимагало його особистої присутності.
Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормавтиних актів, що регулюють спірні правоввідносини та дійшов вірного вимсновку про відсутність підсиав дя зупинення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ "Про виконавче провадження".
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 по справі № 480/9533/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 26.03.2026 року