Справа № 951/838/25
Провадження №2/951/60/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року         селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Чапаєва Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Карапетяна А.Е.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Головацького В.Ф.,
представника відповідача - адвоката Нужди С.Ф. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Головацький Василь Федорович, до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Головацький В.Ф., звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області до ОСОБА_2 із позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_1 , яка на час смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач на день смерті ОСОБА_1 постійно проживав разом із нею за тією самою адресою. Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, незважаючи на місце реєстрації, позивач постійно проживав із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає там до сьогоднішнього дня. Маючи намір прийняти спадщину після смерті спадкодавця, позивач звернувся до Козівської державної нотаріальної контори. Проте у прийнятті заяви йому було відмовлено зокрема через те, що він не був зареєстрований на момент смерті зі спадкодавцем, що є підставою для прийняття спадщини. При цьому, ОСОБА_1 було роз?яснено, що питання щодо поновлення строку на прийняття спадщини може бути вирішено судом. Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем за законом є дочка спадкодавця - ОСОБА_2 , яка також подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 . Також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1211,20 грн, та витрати на професійну правничу допомогу. 
Суд ухвалою від 05.12.2025 відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 20.02.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду. 
У підготовчому судовому засіданні представник відповідача - адвокат Нужда С.Ф. заявила клопотання про залишення позову без розгляду відповідно до п.1 ч.2 ст.200 ЦПК України, посилаючись на те, що у позовній заяві сторона позивача не зазначила, яке право чи охоронюваний законом інтерес вже порушено відповідачем, які саме дії необхідно зобов`язати вчинити відповідача для відновлення порушеного права позивача. Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, про що 13.02.2026 постановлено ухвалу. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Головацький В.Ф. просили позов задовольнити, оскільки встановлення даного факту позивачу необхідне для вирішення питання щодо оформлення спадщини.
Представник відповідача - адвокат Нужда С.Ф. просила відмовити у задоволенні позову, вказала, що стороною позивача неправильно обрано спосіб захисту, про що вона вже зазначала у відповідному клопотанні під час підготовчого провадження. Зокрема, на її думку, правильним способом захисту мало би бути встановлення юридичного факту разом із заявленням майнової вимоги про визнання права власності на спадкове майно. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини.
Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 25.01.1984, виданим Ішківською сільською радою Козівського району Тернопільської області, матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 (а.с.17). За таких обставин, відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_1 ОСОБА_1 як її син може бути спадкоємцем першої черги спадкування. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.01.2017, виданого Ішківською сільською радою Козівського району, ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 56 років (а.с.16).
У довідці Купчинецької сільської ради № 72-2 від 02.12.2025 зазначено, що ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з разом з нею фактично проживав по АДРЕСА_1 без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).
Згідно з довідкою Купчинецької сільської ради № 71-2 від 02.12.2025 постійно фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).
Рішенням про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 138/01-16 від 25.06.2025 Козівська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що оскільки він бажає прийняти спадщину після смерті ОСОБА_1 , але під час відкриття спадщини він не був зареєстрований зі спадкодавцем і не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, то згідно з ст.1272 ЦК України він не прийняв її. ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.18).
Суд звертає увагу, що жодна норма права не зобов`язує позивача у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск строку звернення з заявою про прийняття спадщини заявляти саме вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
При цьому, суд враховує, що встановлення факту необхідно позивачу у цій справі для подальшого оформлення його спадкових прав у встановленому законом (нотаріальному) порядку.
Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , показала, що проживає поряд із житлом, що належало ОСОБА_1 , що в АДРЕСА_1 . Позивача ОСОБА_1 , а також його та відповідача матір ОСОБА_1 , котра померла, вона знала, починаючи із 1984 року, відколи переїхала в с.Ішків Козівського (тепер - Тернопільського) району Тернопільської області. Пізніше народилася ОСОБА_2 , і вона її знає від її народження. Пригадує, що практично щодня заходила до будинку сім`ї ОСОБА_4 , оскільки перебувала з ними в нормальних сусідських відносинах. Щоденно бачила на території вказаного домоволодіння та поблизу нього ОСОБА_1 , з чого достеменно може зробити висновок, що він там проживав разом із матір`ю - ОСОБА_1 . Також ОСОБА_1 проживав там і на момент смерті ОСОБА_1 . Був нетривалий період часу, коли ОСОБА_1 проживав за адресою своєї дружини, проте невдовзі повернувся жити до матері. Зареєстрований він був в с.Яструбовому Козівського району Тернопільської області, оскільки він набув там будинок після смерті діда, однак він там не проживав, а проживав лише з ОСОБА_1  в АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_4 , показала, що дуже добре знає і позивача, і відповідача, від їхнього народження, оскільки проживає по сусідству із будинком, де вони народилися і виросли, тобто по сусідству із домоволодінням їхньої матері, що по АДРЕСА_1 , а також вона була їхньою вчителькою у школі, бачила щодня ОСОБА_1 на території вказаного домоволодіння, заходила мало не щодня до них у гості, бачила там особисті речі ОСОБА_1 . Підтвердила, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 , незважаючи на те, що був зареєстрований за місцем проживання за іншою адресою. Свідок також висловила свої оціночні судження щодо спадкування позивачем та відповідачем майна після смерті їхньої матері ОСОБА_1 , однак суд не бере такі судження до уваги, оскільки вони є її суб`єктивною думкою, не містять у собі даних щодо фактів та не стосуються предмету доказування у цій справі.
Також представник відповідача Нужда С.Ф. вказала на недопустимість показань згаданих свідків, оскільки вважає, що з їхніх показань вбачається, що вони перебувають у поганих стосунках з відповідачем, а тому є упередженими щодо відповідача, проте суд бере до уваги те, що свідки допитані під присягою та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384 та ст.385 КК України, а тому бере до уваги їхні показання в частині викладення фактів, що відносяться до предмета доказування, як належні та допустимі докази. 
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83563950 від 10.12.2025, виданою на виконання ухвали суду Козівською державною нотаріальною конторою, а також згідно з даними, що містяться у витребуваній судом відповідній спадковій справі, після смерті ОСОБА_1 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу №147/2025. Спадкоємцями по даній справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, 02.07.2025 із заявою про прийняття спадщини за законом у межах вказаної спадкової справи звернулася ОСОБА_2 (а.с.39).
Інші можливі спадкоємці, як вбачається із вказаної інформації, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 не зверталися. Листом в.о. завідувача Козівської державної нотаріальної контори від 25.06.2025 позивачеві відмовлено у прийнятті заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_1 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із пропуском позивачем як спадкоємцем шестимісячного строку для подання такої заяви та у зв`язку із ненаданням інформації щодо фактичного прийняття ним спадщини в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України. 
Також під час підготовчого судового засідання було встановлено, що Козівським районним судом Тернопільської області в порядку окремого провадження розглядалася цивільна справа № 951/453/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Купчинецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.62). Оскільки під час розгляду згаданої справи було встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 існує спір про право, суд постановив ухвалу про залишення заяви без розгляду з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України. За таких обставин ОСОБА_1 надалі звернувся із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.83). У зв`язку з наведеним сторона позивача вважає, що справу слід слухати саме в порядку позовного провадження. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постанові від 12.01.2022 (справа №227/2188/21; провадження № 61-18156 св 21). Оскільки ОСОБА_2 як спадкоємець після смерті ОСОБА_1 заперечувала щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на момент смерті останньої за однією адресою, за встановленням якого ОСОБА_1 звернулася до суду, та вказувала на порушення встановленням такого факту в порядку окремого провадження її спадкових прав після смерті ОСОБА_7 , отже існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження. За таких обставин суд своєю ухвалою від 02.12.2025 у справі 951/453/25 залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України. Разом з тим, суд ухвалою від 05.12.2025 відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Під час підготовчого судового засідання 06.02.2026 суд встановив, що, дійсно, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існує спір про право. Як встановлено судом під час дослідження матеріалів справи, необхідних для правильного вирішення клопотання представника відповідача, встановлення факту, що має юридичне значення, може вплинути на права іншого спадкоємця - ОСОБА_2 за наявності спору між нею та ОСОБА_1 . Можливість здійснювати розгляд питання про встановлення фактів у позовному провадженні підтверджена позицією ВС, яка викладена у постанові від 03.11.2021 у справі № 691/1237/20. Водночас посилання представника відповідача на те, що поряд з встановленням юридичного факту у позовному провадженні позивачеві слід було заявляти вимогу майнового характеру про визнання права власності на спадкове майно з посиланням на практику ВС із цього питання суд не бере до уваги, оскільки вказана практика ВС не є релевантною спірним правовідносинам, встановленим у цій справі, а також у ній інший суб`єктний склад учасників.
На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07.06.2022 у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20, провадження № 61-18625 св 21, від 09.10.2024 у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24.
Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.
Таку правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 24.08.2022 у справі № 538/2344/20.
Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Метою звернення позивача до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.
Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що позивач надав належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту, який просить встановити позивач.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, підлягає стягненню із відповідача.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині суд бере до уваги заяву представника позивача - адвоката Головацького В.Ф., зроблену ним у судових дебатах 31.03.2026, про те, що ним упродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду буде надано докази щодо судових витрат, сплачених у зв`язку з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 351-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та на час відкриття спадщини.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного судового рішення: 31.03.2026.

Головуючий суддя         Р.В. Чапаєв