Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Справа№200/238/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відповідно до якої просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.12.2025 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.07.2023 року у спосіб, встановлений ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і на виконання п. 8 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою КМУ № 299 від 11.02.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що він є пенсіонером і є отримувачем пенсії за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні в м.Києві. Його місцем реєстрації і містом фактичного проживання є м.Макіївка Донецька область. Позивачу припинили з 01.07.2023 року виплачувати пенсію так як довідка впо була скасована. У грудні 2025 року після проходження фізичної ідентифікації в режимі відеоконференцзв`язку Головне управління ПФУ було прийнято рішення про встановлення особи. Рішенням відповідача від 05.12.2025 року було прийнято рішення відмову у поновленні пенсії так як не має ВПО. 
Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права у зв`язку з чим звернулась до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 16 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. 
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі – задоволено.
Відстрочено сплату судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, до винесення рішення у справі 
Витребувано від Відповідача: 
- матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень..
Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу..
До суду від представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зокрема зазначено, що після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.12.2025 року №923020830299 про відмову у перерахунку пенсії, також звертає увагу на те, що 21.01.2026 року Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії на заміну рішення про відмову від 05.12.2025 №923020830299. За результатами розгляду документів, доданих до заяви Позивача встановлено: До заяви долучено Рішення ВІО №882295 від 28.11.2025 про встановлення особи за результатами проведеного відеоконференцзв`язку. Виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.01.2015 року. Згідно витягу із Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.11.2021 року № 162/35- 01/03 заявнику скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3008-5000387948 від 20.08.2021. Відомості про заявника в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні. Виплата пенсії заявнику не припинялась з причин непроходження фізичної ідентифікації. За таких умов для застосування норм Постанови № 162 та Порядку № 299 щодо поновлення виплати пенсії відсутні законні підстави. Крім того, вказує на те, що в матеріалах пенсійної справи заявника має місце Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 200/13805/21 яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2021року.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
У відповідності до частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У відповідності до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року по справі №200/13805/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01 вересня 2021 року на рахунок відкритий у Акціонерному товаристві «ОЩАДБАНК» № НОМЕР_3 . 
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 200/13805/21 - залишено без задоволення.
Відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року по справі №200/13805/21 вбачається, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року нарахована заборгованість за період з 01.09.2021 по 30.06.2023 року в сумі 213294 грн 56 коп.
Виплата пенсії припинена з 01.07.2025 року.
Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві від 30.07.2025 зазначено, що Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного суду від 21.06.2023 року по справі № 200/13805/21 за позовом ОСОБА_1 Головним управлінням опрацьовано. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. За матеріалами електронної пенсійної справи пенсійна виплата не здійснюється.
Відповідно до листа ГУ ПФУ в м. Києві від 27.10.2025, зокрема зазначено про проходження фізичної ідентифікації до 31 грудня кожного року. 
Рішенням ВІО №882295 від 28.11.2025 встановлено особи ОСОБА_1 за результатами проведеного відеоконференцзв`язку.
Після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.12.2025 року №923020830299 про відмову у перерахунку пенсії.
Відповідно до вищевказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 виплата пенсії не здійснюється, так як згідно витягу із Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.11.2021 року № 162/35-01/03 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3008-5000387948 від 20.08.2021. Згідно наявних даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, особу ОСОБА_1 не знайдено.
21.01.2026 року Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії на заміну рішення про відмову від 05.12.2025 №923020830299, відповідно до якого зазначено, що до заяви долучено Рішення ВІО №882295 від 28.11.2025 про встановлення особи за результатами проведеного відеоконференцзв`язку. Виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.01.2015 року. Згідно витягу із Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.11.2021 року № 162/35-01/03 заявнику скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3008-5000387948 від 20.08.2021. Відомості про заявника в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні. Виплата пенсії заявнику не припинялась з причин непроходження фізичної ідентифікації. За таких умов для застосування норм Постанови № 162 та Порядку № 299 щодо поновлення виплати пенсії відсутні законні підстави. Відмовлено у проведенні перерахунку пенсії - поновлення виплати пенсії, оскільки Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 200/13805/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 .
Позивач не погодившись із вказаним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону № 1706-VIIвнутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частиною 1 статті 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно з частиною 1статті 4 Закону № 1706-VIIфакт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Згідно частини 1 статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. 
Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Як вже встановлено судом, починаючи з 01.07.2023 виплата пенсії Позивачу автоматично припинена на підставі скассування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Суд зазначає, що припинення виплати позивачеві пенсії у зв`язку зі вказаними обставинами суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Ураховуючи те, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Частиною 1статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для припинення позивачеві виплати пенсії.
Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17 (провадження № К/9901/1267/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17).
Суд також зазначає, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому пенсії за віком.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. 
Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).
У даному випадку наявність статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.
У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушено його право на отримання пенсії.
Відтак, приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.12.2025 року та від 21.01.2026 № №923020830299 про відмовуу перерахунку пенсії на заміну рішення про відмову від 05.12.2025 №923020830299 ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 9 КАС України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2025 року та прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.07.2023 року у спосіб, встановлений ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і на виконання п. 8 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою КМУ № 299 від 11.02.2025 року.
Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Ухвалою суду від 16 січня 2026 року відстрочено сплату судового збору за подання позову.
Адміністративний позов було подано позивачем через систему «Електронний суд».
Відповідно до ст. 4 Закону «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору».
Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки рішення відповідача визнано протиправними, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.12.2025 року та від 21.01.2026 № №923020830299 про відмовуу перерахунку пенсії на заміну рішення про відмову від 05.12.2025 №923020830299 ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2025 року та прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.07.2023 року у спосіб, встановлений ч. 1 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і на виконання п. 8 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою КМУ № 299 від 11.02.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи. 

Суддя О.О. Галатіна