єдиний унікальний номер справи 546/2/26
номер провадження 2/546/254/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Лівер І.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лободи Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» подав до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.11.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1  укладено договір про надання кредиту № 2928286, у відповідності до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 5000,00 грн. 
10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача згідно вказаного вище кредитного договору № 2928286 від 20.11.2019.
07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено договір факторингу № ДФ-07072025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право вимоги до відповідача згідно вказаного вище кредитного договору №2928286 від 20.11.2019.
Розмір заборгованості за кредитним договором № 2928286 від 20.11.2019 становить 19350,00 грн., що відповідає сумі, відступленій ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» за договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та договором факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025.
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 18242,00 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, за клопот анням позивача від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» витребувано додаткові докази.
На виконання вказаної ухвали 23.03.2026 від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» до суду надійшов лист разом з витребуваною інформацією та доказами.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, позивач в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення в даній справі не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, судові повістки, направлені на адресу реєстрації відповідача, повернулися до суду з відміткою пошти – адресат відсутній за вказаною адресою. Відзив на позовну заяву, заява про розгляд справи без участі чи відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.11.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2928286 (далі кредитний договір), в якому сторони узгодили суму кредиту в розмірі 5000,00 грн., проценти за користування кредитом: протягом 30 календарних днів з 20.11.2019 по 20.12.2019 - 1,45% за один день користування кредитом; в базовий період з 20.11.2019 до 20.12.2019 – 1,70% за один день користування кредитом; - в спеціальний період з 21.12.2019 по 17.06.2020 – 3,00% за один день користування кредитом, кінцева дата виконання договору 17.06.2020.
Договір про надання кредиту № 2928286 від 20.11.2019 підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2928286.
Згідно листа № 6083-ВП від 30.09.2025 ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомило, що за дорученням ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» було успішно здійснено переказ коштів 20.11.2019 на суму 5000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 346091, номер транзакції в системі WayForPay – 6293805937123699288469170094978.
Згідно наданого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на виконання вимог ухвали суду листа №81-15-9/3473-БТ від 26.02.2026 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в банку емітована банківська картка № НОМЕР_1 . До вказаного листа банком додана виписка по рахунку НОМЕР_3 (банківська картка № НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 за період з 20.11.2019 по 20.11.2019, як просив позивач у своєму клопотання про витребування доказів.
10.06.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (фактор) та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (клієнт) укладено договір факторингу №АК-10/06/2025, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату.
З відомостей Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 грошова вимога до відповідача ОСОБА_1 складає загальну суму заборгованості в розмірі 19350,00 грн., з яких 5000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 14350,00 грн. – заборгованість за відсотками.
07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (клієнт) та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (фактор) укладено договір факторингу №ДФ-07072025, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату.
З відомостей Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 грошова вимога до відповідача ОСОБА_1 складає загальну суму заборгованості в розмірі 19350,00 грн., з яких 5000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 14350,00 грн. – заборгованість за відсотками.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» загальна сума заборгованості відповідача становить 32950,00 грн., з яких 5000,00 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 27850,00 грн. – залишок процентів за користування кредитом, 2175,00 грн. – сплачені проценти за користування кредитом, період нарахування відсотків – з 20.11.2019 по 27.06.2022.
Позивачем ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» було направлено відповідачу вимогу - повідомлення № 2928286 від 10.07.2025, в якій позивач повідомив про набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором №2928286 від 20.11.2019 в сумі 19350,00 грн., та рекомендував відповідачу сплатити вказану заборгованість.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір №2928286 від 20.11.2019 укладено в електронній формі, адже підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2928286.
Разом з тим, на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивачем до позовної заяви додано лист №6083-ВП від 30.09.2025, згідно якого ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомило, що за дорученням ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» було успішно здійснено переказ коштів 20.11.2019 на суму 5000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 . Крім того, з метою отримання доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в позовній заяві позивач заявив клопотання про витребування від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», зокрема, виписки по рахунку за номером картки № НОМЕР_1 за період з 20.11.2019 по 20.11.2019, що було задоволено ухвалою суду від 23.01.2026. На виконання вказаної ухвали АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» надав лист № 81-15-9/3473-БТ від 26.02.2026, до якого додана виписка по рахунку НОМЕР_3 (банківська картка № НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 за період з 20.11.2019 по 20.11.2019. Згідно вказаної банківської виписки серед банківських операцій, здійснених за період з 20.11.2019 по 20.11.2019 по вказаному рахунку відповідача, відсутня операція щодо зарахування грошових коштів в сумі 5000,00 грн.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Верховний Суд підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
На підставі викладеного, з врахуванням відсутності в наданій АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» банківській виписці по рахунку відповідача запису про операцію щодо зарахування 20.11.2019 кредитних коштів в сумі 5000,00 грн., суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, а тому вважає обставини, на які посилається позивач в частині надання кредиту відповідачу, є не доведеними позивачем.
Суд зазначає, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Таким чином, з врахуванням недоведеності факту надання первісним кредитором ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» кредитних коштів відповідачу, позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог позивача, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 10, 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статтями 284-285 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», код ЄДРПОУ: 43657029, місцезнаходження: 07406, м. Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;
Представник позивача – Лановий Євген Миколайович, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: 07406, м. Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10.04.2026.

Суддя І.В. Лівер