Справа №523/13236/25
Провадження по справі №2/498/14/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року с-ще. Велика Михайлівка
Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Чернецької Н.С.
за участю секретаря судових засідань – Попович М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще. Велика Михайлівка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
18 серпня 2025 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області за підсудністю надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги тим, що 09.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 446259349 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV24F9W. У вказаному кредитному договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. 09.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 10 500,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , що у свою чергу є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконало своєчасно і повністю, надавши відповідачці кредитні ресурси, однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019, який у подальшому неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод до 31.12.2024. Відповідно витягу з реєстру прав вимоги № 129 від 13.04.2021 до договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 37 333,50 грн. Зазначає, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021 у розмірі 37 333,50 грн. судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. 
19 серпня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, згідно якого відповідач зазначає, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним не визнаються повністю з таких причин: 1 . Надмірні штрафи та пеня - вважає, що нараховані штрафні санкції та пеня є надмірними й неспівмірними з основним зобов`язанням, що суперечить ст. 551 ЦК України та усталеній судовій практиці Верховного Суду. 2 . Норми закону - відповідно до ст. 18 ч. 5 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору, які передбачають сплату платежів, що не відповідають вимогам закону або не були чітко та зрозуміло зазначені у договорі, не підлягають застосуванню. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі є необґрунтованими. 3 . Умови воєнного стану - додатково зазначає, що стягнення завищених відсотків і штрафних санкцій в умовах воєнного стану є несправедливим і створює надмірний тягар для відповідача, що не відповідає принципам розумності та добросовісності цивільного права. Просить суд відмовити в задоволенні позову.
03 вересня 2025 року від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшла відповідь на відзив, згідно якого представник позивача зазначає: у поданих відзивах простежується поверхневий та формальний підхід відповідача до викладення правової позиції. Зокрема, відповідачем подано два різні відзиви, що само по собі створює правову невизначеність та викликає сумнів у послідовності заявлених доводів. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором Відповідно до п. 4.1. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www .moneyveo.ua. Відповідно до п. 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 554,80 % річних, що становить 1,52 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 10 500,00 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)*1,52 (процентна ставка)/100= 4788,00 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) 4788,00/30=159,60 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.02.2021-11.03.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). Пунктом 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 10 500,00 грн. (сума виданого кредиту)* 90 (строк Кредиту)*2,30 (процентна ставка)/100= 21 735,00 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 90 днів) 21 735,00/90=241,50 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.02.2021-11.03.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). В подальшому право вимоги за кредитним договором відповідно до реєстру № 129 від 13.04.2021 до Договору Факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 перейшло Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс». Звертаємо увагу, що ТОВ «Таліон плюс» продовжили нарахування згідно з п. 1.7.1 та 1.7.2, що становить 241,50 кожного дня. Під час укладення договору Відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Щодо нарахування штрафних санкцій Відповідач зазначає: “Надмірні штрафи та пеня - вважаю, що нараховані штрафні санкції та пеня є надмірними й неспівмірними з основним зобов`язанням, що суперечить ст. 551 ЦК України та усталеній судовій практиці Верховного Суду.” Звертає увагу, що жодних штрафних санкцій та пені за кредитним договором не нараховувалося.
16 вересня 2025 року від відповідача надійшло заперечення, згідно якого він зазначає: позивач у своїй відповіді не спростував факт, що нараховані штрафні санкції та пеня є надмірними та неспівмірними з основним боргом, що суперечить ст. 551 Цивільного кодексу України та принципу справедливості. Крім того, на момент виникнення прострочення та подальшого нарахування штрафних санкцій в Україні діє воєнний стан, що істотно ускладнило виконання фінансових зобов`язань, зокрема своєчасну оплату кредиту. Відповідачем визнається лише сума основного боргу, а тому просить суд врахувати реальні обставини справи та його добросовісний намір виконати зобов`язання. Також просить суд у разі задоволення позову надати можливість сплатити заборгованість у розстрочку на 3 місяці, відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, у зв`язку зі складним матеріальним становищем.
20 жовтня 2025 року відповідач надав додаткові пояснення у справі, згідно яких відповідач просить суд: застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал». Відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У разі ухвалення рішення про стягнення — надати розстрочку виконання рішення строком на 3 місяці. Врахувати його готовність погасити законну частину боргу (основну суму кредиту) без надмірних штрафних санкцій.
23 жовтня 2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких: Щодо строку позовної давності: Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, Позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Таким чином, строк позовної давності щодо повернення коштів на момент подачі позовної заяви не закінчився.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, через підсистему електронний суд від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не відмовляється від виконання зобов`язань за кредитним договором та визнає основний борг у розмірі 10 500,00 грн. Водночас заперечує проти стягнення штрафних санкцій та відсотків.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку.
Суд встановив, що 09.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № 446259349 відповідно до п.1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10 500,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту строком на 30 днів від дати отримання кредиту, встановленого п.1.2., який відповідно до п.1.3 може бути продовжений позичальником шляхом оплати протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом за умови, якщо такі оплати супроводжуються коментарем позичальника або шляхом активації в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту до Договору № 446259349 від 09.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначено про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача щодо фінансового кредиту на суму 10 500,00 грн. строком 30 днів, з можливістю продовження з типом процентної ставки 554,80 річних та з процентною ставкою 839,50 % річних у разі неповернення кредиту.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на день продажу (13.04.2021) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021, заборгованість ОСОБА_1 становить 23 568,00 грн., з яких: 10 500,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 13 325,50 грн. - заборгованість за відсотками, сплачено відповідачем 22.03.2021 всього 15,00 грн.
При укладенні договору № 446259349 відповідач також був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту паспорту продукту «СМАРТ».
До позовної заяви позивач додав Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка регулює порядок надання грошових коштів у позику та яка за своєю природою є пропозицією щодо укладення електронного договору; заявку на отримання грошових коштів від 09.02.2021, відповідно до якої вбачається, що відповідач надав свої персональні дані, в тому числі й електрону пошту, фінансовий номер телефону та номер картки; Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO» та Алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів - які регламентують дії щодо укладення електронного договору в ІТС ТОВ «Манівео».
Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео», відповідач отримав одноразовий ідентифікатор MNV24F9W 09.02.2021 в 22:31:51 на телефон НОМЕР_2 ; в подальшому, 09.02.2021 в 22:32:51 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор/відправлено ТОВ «Манівео», та 09.02.2021 в 22:33:01 відповідачу перераховано грошові в сумі 10 500,00 грн.
Факт перерахування грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжного доручення від 09.02.2021, яким на банківську картку № НОМЕР_1 перераховано кредитні кошти в сумі 10 500,00 грн.
Таким чином, судом встановлено ТОВ «Манівео» зобов`язання за договору № 446259349 виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, в свою чергу, відповідач/позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, проте їх порушив, унаслідок чого у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виникла заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснено ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за період з 13.04.2021 по 08.06.2021, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором № 446259349 від 09.02.2021, становить 37 333,50 грн., яка складається з суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) – 10 500,00 грн., сума заборгованості по відсотками – 26 833,50 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Строк його дії до 28.11.2019.
Предметом договору визначено «2.1. Згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором».
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, строк дії договору до 31.12.2021.
Предметом договору визначено «2.1. Згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором».
31.12.2021 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022.
31.12.2022 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2023.
31.12.2023 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.202.
05.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021.
03.08.2021 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.
30.12.2022 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.
04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників у кількості 13 254, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і фактор стає кредитором до боржників.
Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 право вимоги за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021 до ОСОБА_1 на загальну суму 37 333,50 грн., з яких: 10 500,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 26 833,50 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021, заборгованість ОСОБА_1 станом на 25.06.2025 становить 37 333,50 грн., з яких: 10 500,00 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту; 26 833,50 грн. – прострочена заборгованість за процентами.
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин.
Щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внесеного згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внесеного згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 та виключеного на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14 травня 2025 року №4434-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року (з наступними змінами).
З огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства України, позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності.
Щодо вимоги відповідача про визнання обґрунтованою суму заборгованості в межах 15 750,00 грн., з якої: 10 500,00 грн. – сума заборгованості за кредитом та 5 250,00 грн. заборгованість за відсотками, суд зазначає наступне.
Дослідивши належні та допустимі докази у справі, судом було встановлено та не заперечується відповідачем, що 09.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір № 446259349, право вимоги за яким було відступлено позивачу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, права позивача порушені і підлягають захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 37 333,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 500,00 грн. та заборгованості за процентами в сумі 26 833,50 грн.
Суд відхиляє посилання відповідача щодо надмірно завищеного розміру процентів за користування кредитом та його невідповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_1 уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладання кредитного договору у запропонованій формі відповідало його внутрішній волі. ОСОБА_1 мав можливість не вступати у кредитні відносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість він погодився зі своєї сторони на такі умови договору та підписав його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України.
Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач має заборгованість за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021 у розмірі 37 333,50 коп., з яких: 10 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26 333,50 грн. – прострочена заборгованість за процентами, які підлягають стягненню з відповідача.
Стосовно заяви відповідача щодо надання розстрочки виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 року у справі №569/4905/14-ц зазначив, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення є процесуальним заходом, який може застосовуватись лише у виняткових випадках, які суд визнає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключать виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім"ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. Згоди сторін на вжиття заходів, передбачених вказаною статтею, ця норма не вимагає, і суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання рішення суду є конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки. Суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для надання розстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.
Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.
Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
Проте, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він має об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання відповідача не обґрунтоване та таке, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 3 статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 3 статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 141 цього Кодексу.
На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги адвоката позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги 05/06/25-01 від 05.06.2025 з протоколом погодження вартості послуг до договору №05/06/25-01 від 25.06.2025, зі змісту яких вбачається, що розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги у складає 7 000,00 грн.
Оскільки предметом цього позову є стягнення заборгованості за кредитним договором і підготовка позовної заяви не потребує вивчення великої кількості нормативної бази та судової практики. 
За таких обставин, суд уважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд прийшов до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»  понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу 3 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП – НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ЄДРПОУ 43541163 заборгованість за кредитним договором № 446259349 від 09.02.2021 в розмірі 37 333,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП – НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІТ КАПІТАЛ» ЄДРПОУ 43541163 судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП – НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІТ КАПІТАЛ» ЄДРПОУ 43541163 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С. Чернецька