Справа № 358/237/25  Провадження № 2-а/358/3/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Богуслав 

04 лютого 2026 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі : 
головуючого судді Тітова М.Б. 
за участю: 
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області Ткаченка Ярослава Олексійовича та Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування постанови серії ЕНА № 4028595 від 08 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, - 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із вказаним позовом, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4028595 від 08.02.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., провадження у справі закрити.
В обгрунтування позовних вимог вказав, що 08.02.2025 о 00.20 хв. поліцейським ВП № 2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області рядовим поліції Ткаченко Я.О. щодо нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4028595, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Копію даної постанови він отримав рекомендованим листом 10.02.2025 року. 
Зазначив, що згідно тексту постанови 08.02.2025 року о 00.20 год. в м. Богуслав по вул. Франка водій, керуючи т/з марки «Фольксваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 , який на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія категорії В та реєстраційного талону на т/з, чим порушив п.2.4.а ПДР, але він жодних ПДР не порушував та був безпричинно зупинений працівниками поліції. Будь-які протоколи чи постанови про порушення ним ПДР 08.02.2025 року працівниками поліції не складалися, за виключенням оскаржуваної постанови. Безпідставна та незаконна зупинка т/з під його керуванням призвела до складання незаконної постанови. У мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4028595 від 08 лютого 2025 року відсутні посилання на будь-які докази, чи відео-докази, якими обгрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу, свідків, відсутні посилання на відео-докази, службові «Боді-камери» про обставини вчинення правопорушення. Таким чином за відсуності об`єктивних, достовірних та допустимих доказів, які не зазначені в оскаржуваній постанові, спростувати пояснення ОСОБА_1 не має можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Також на даний час не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов до висновку про вчинення правопорушення та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, піддавши його адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху. При цьому у відповідності до вимог чинного адміністративного судочинства, зокрема ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, в порушення вимог ст. 268 КУпАП працівники поліції не надали йому можливість ознайомитися з матеріалами справи, подати докази; не роз`яснили право на допомогу адвоката.
Крім того, при розгляді вказаної справи працівниками поліції не було роз`яснено йому його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.268, 289 КУПАП. 
Зі слів працівника поліції, причиною зупинки т/з були червоні поворотники на т/з, яким він керував і який був зареєстрований у встановленому порядку в сервісному центрі МВС без будь-яких змін конструкції. Він пояснив на місці, що відповідно до Європейської конвенції про дорожній рух транспортні засоби можуть при використовувати червоні сигнали повороту, а вимоги ГОСТ 172-97 щодо жовтих поворотників мають рекомендаційний характер. Крім того, згідно зі ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух», зміна конструкції т/з допускається лише в межах, що не суперечить законодавству. Додав, що він не отримав від працівників поліції чіткої відповіді про причину його зупинки. 
Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинський В.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , так як працівники поліції діяли у межах закону та своїх повноважень. Праву працівників поліції вимагати надання для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондує обов`язок водіїв надати зазначити документи, які повинні бути наявні при них безпосередньо. Невиконання або неналежне виконання обов`язку пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб за умови керування особою транспортним засобом утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Як вбачається із відеореєстратора поліцейського, 08.02.2025 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, дійсно відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У позовній заяві позивач не заперечує цього факту та не вказує, яким чином, на його думку, насправді відбувалися події, а лише зазначає на недостатність доказів для винесення постанови і наводить посилання на норми законодавства та судову практику.
Доводи позивача, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію т/з на вимогу поліцейського для перевірки доки не буде доведено, що його зупинка була законною, не грунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія т/з мати при собі та пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки вищевказані документи.
Щодо твердження позивача щодо забезпечення права на захист, зазначив, що положеннями КУпАП, котрі стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності – винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом 4 КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч. 4 ст. 258 КУпАП. Крім того, згідно запису відеореєстратора, на місце зупинки транспортного засобу прибув представник позивача.
Оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП, за формою та на бланку, визначеному Інструкціє з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС 07.11.2015 №1395.
Посилання позивача на те, що під час розгляду справи поліцейським не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, є безпідставними, оскільки з відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що о 00 год. 18 хв. 35 сек. поліцейський роз`яснює позивачу його права та обов`язки, однак останній їх ігнорує, сідаючи у автомобіль.
Відтак вважає, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на якого поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зобов`язаний не тільки мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, але і на вимогу працівників поліції пред`явити зазначені документи у спосіб, що дає можливість ознайомитися із ним та зафіксувати інформацію. Невизнання позивачем своєї вини у вчиненому порушенні слід розцінювати як спосіб уникнення адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення, а тому просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 21 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи.
Представник позивача адвокат Біленчук С.М. у судовому засіданні позов підтримав з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві, просив вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Представник відповідача Чубинський В.С. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримав та просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Із постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4028595 від 08.02.2025 вбачається, що дана постанова була винесена поліцейським ВП 2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області рядовим поліції Ткаченком Я.О. відносно ОСОБА_1 по ст. 126 ч. 1 КУпАП за порушення останнім п. 2.4 а Правил дорожнього руху України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень. 
У постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Фольксваген Пасат, д.н.з НОМЕР_2 08.02.2025 о 00 годині 20 хвилин в м. Богуслав по вул. Франка, на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія категорії В та реєстраційний талон на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 а ПДР України, за що ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Проте така постанова не відповідає вимогам закону з наступних підстав. 
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.
Згідно з вимогами ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує проти вчинення ним вказаного правопорушення, відповідач у своєму відзиві заперечує щодо вимог позивача.
Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно роз`яснень викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно частини другої статті 126 КУпАП, адміністративна відповідальність за вчинення вказаного правопорушення настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Натомість, в мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4028595 від 08.02.2025 відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу, показання свідків про обставини вчинення правопорушення, не зазначено технічний засіб на який здійснено відеозапис правопорушення.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а прийшов до висновку, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення. 
При цьому суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зокрема, у Постанові від 13.02.2020 (справа №524/9716/16-а) Верховний Суд вказав на те, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, при розгляді справи про скасування постанови про притягнення Особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за частиною другою статті 122 КУпАП. Так, Верховний Суд зазначив, що якщо постанова про притягнення Особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, цей доказ є неналежним.
Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення, не надав до суду доказів дотримання ним вимог КУпАП, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно з ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4028595 від 08.02.2025 слід скасувати, а провадження у справі закрити. 
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 5, 73-76, 134, 139, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, суд – 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати постанову поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рядового поліції Ткаченка Ярослава Олексійовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4028595 від 08.02.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий: суддя 	М. Б. Тітов