Справа № 630/1762/25
Провадження № 2/630/184/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року        м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді    Сухорукова І.М.,
за участю секретаря    Дубрової А.І.,
позивачки      ОСОБА_1 , 
представника позивачки   Санжаровського С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, 
УСТАНОВИВ :
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Санжровський С.С. звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 24 червня 1986 року. 
ОСОБА_3 власних дітей не мала, тому за життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє належне майно вона заповідала доньці свого чоловіка – ОСОБА_4 , але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Після смерті ОСОБА_4 інших близьких осіб у ОСОБА_3 не залишилося. Тому по господарству їй почала допомагати сусідка – позивач ОСОБА_1 . 
В подальшому ОСОБА_1 стала дуже близькою людиною ОСОБА_3 , тому ОСОБА_3 в 1992 році запропонувала позивачці укласти з нею договір довічного утримання, на що ОСОБА_1 погодилася. Але нотаріус відмовила в нотаріальному посвідченні договору довічного утримання, оскільки у ОСОБА_3 був відсутній правовстановлюючий документ на її житловий будинок. 15 жовтня 1992 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання в простій письмовій формі без його нотаріального посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_3 передала позивачу у власність належний їй житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а позивачка натомість була зобов`язана утримувати ОСОБА_3 довічно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв, оскільки спадкодавець не мала близьких родичів. Після смерті ОСОБА_3 позивачка користувалася вказаним житловим будинком, так як почала його вважати своїм. Крім того, ОСОБА_1 за власний кошт здійснила будівництво господарського блоку, що складається з гаражу, сараю, літньої кухні на території домоволодіння. Позивачка на даний час вільно користується житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно в майбутньому може негативно позначитися на можливості проживати в даному житловому будинку, або здійснити його відчуження. 
У своєму позові представник позивачки просив:
- припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 41,40 кв.м., житловою площею 17,30кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим номером 1885 від 24 червня 1986 року. 
-визнати за ОСОБА_1  право власності на житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 41,40 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.
Ухвалою від 16 січня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку. Позов підсудний Люботинському міському суду Харківської області за місцезнаходженням нерухомого майна.
Ухвалою від 16січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази з Харківського обласного державного архіву та Харківської районної нотаріальної контори Харківської області.
Ухвалою від 16 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що будинок за адресою АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 . За своє життя ОСОБА_3 заповіла будинок своїй падчерці ОСОБА_4 . Проте, ОСОБА_4 померла у 1991 році і ОСОБА_3 залишилася одинокою. Позивачка ОСОБА_1 , яка жила неподалік, взялася доглядати та дбати за ОСОБА_3 , і остання дозволила їй побудувати у своєму дворі гараж, оскільки подвір`я ОСОБА_1 було маленьким для будівництва гаражу. У подальшому в 1992 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склали рукописний договір довічного утримання, за яким позивачка мали її наглядати та отримати право власності на будинок ОСОБА_3 , але остання втратила правовстановлюючі документи на свій будинок, а тому договір довічного утримання не був посвідчений нотаріусом. Поки здійснювався процес відновлювання документів, ОСОБА_3 померла у 1994 році. ОСОБА_1 продовжила користуватися домоволодіння ОСОБА_3 та побудованим гаражем, та намагалася узаконити побудову у міській раді. 
Представник відповідача Люботинської міської ради Харківської області подав заяву про розгляд справи без його присутності та просив вирішити справу відповідно до законодавства.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що мешкає у тому ж кварталі, що й позивачка ОСОБА_6 та знає її давно. Римма на початку 90-х доглядала бабусю ОСОБА_7 , що мешкала по АДРЕСА_1 неподалік від позивачки. ОСОБА_8 була одинокою, старенькою та з трудом пересувалася, і ОСОБА_9 її годувала, прала речі і допомагала у побуті. У подвір`ї ОСОБА_7 чоловік ОСОБА_10 у той час будував гараж для свого автомобіля з дозволу бабусі. Він допомагав ОСОБА_11 будувати фундамент та покрівлю гаражу. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не могли побудувати гараж у себе на подвір`ї, бо в них було мало місця для цього. Матеріали для забудови були ОСОБА_11 . У подальшому ОСОБА_11 постійно користувався цим гаражем ще 10-15 років до своєї смерті. Протягом 10 років він пару разів на рік приходив до ОСОБА_11 у той гараж та допомагав йому з ремонтом автомобіля. Коли відвідував ОСОБА_11 , він також бачив, що ОСОБА_9 працювала у подвір`ї бабусі – обробляла город, лагодила огорожу. Родина ОСОБА_12 продовжує користуватися домоволодінням бабусі ОСОБА_7 після її смерті, і інші мешканці кварталу знають про це.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що багато років знає ОСОБА_14 , і вони мешкають в одному кварталі. ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_11 на початку 90-х доглядали бабусю, що жила неподалік від них по АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 була старенька та жила сама. Римма допомагала бабусі виходити на вулицю, готувала їй їжу, прала та прибирала у бабусиній хаті. Вона інколи приходила за компанію із ОСОБА_9 та приносила бабусі фрукти. Інших родичів або близьких бабусі вона ніколи не бачила. ОСОБА_9 доглядала бабусю приблизно 4 роки. Внаслідо старості або стану здоров`я бабуся була немічною. Чоловік ОСОБА_10 побудував на подвір`ї бабусі гараж. Після смерті бабусі ОСОБА_9 постійно продовжувала користуватися бабусиним подвір`ям, вирощувала там город, ОСОБА_11 користувався гаражем. Мешканцям кварталу було відомо, що ОСОБА_9 і ОСОБА_11 користуються подвір`ям.
Суд, вислухавши позивачку та її представника, свідків, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18.03.1987 року. (а.с.19-20)
Відповідно до копії дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 24 червня 1986 року, реєстровий номер 1885, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними побудовами належить ОСОБА_3 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 21)
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє належне майно вона заповідала доньці свого чоловіка, тобто пачериці – ОСОБА_4 . (а.с. 51-54). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , яке було видане Люботинським бюро ЗАГС 26 липня 1991 року. (а.с. 33)
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , яке було видане Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 26 листопада 1994 року. (а.с. 35)
Відповідно до копії технічного паспорту, який був виготовлений КП «Люботинське БТІ» вбачається, що станом на 20 листопада 2025 року, виготовленому на замовленян позивачки ОСОБА_1 , на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , були побудовані житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 41,40 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., та господарські будівлі і споруди: літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Г», гараж літ. «Е», сарай літ. «З», огорожа №1, хвіртка №2. (а.с. 22-24)
Відповідно до довідки Люботинського БТІ від 20.11.2025, зазначено наступні характеристики житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 : інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 2025 рік з врахуванням індексації становить 127437 грн. Самочинне будівництво та переобладнання відсутні. Всі будівлі та споруди збудовані до 05.08.1992 року. Усього наявні наступні будівлі: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., сіни літ. «а», літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Г», гараж літ. «Е», сарай літ. «З», огорожа № 1, 2. (а.с. 25)
Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №453804550 від 26 листопада 2025 року, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано. (а.с. 27)
Відповідно до копії довідки КП «Люботинського АПБ», власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 на підставі Дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Харківського району держнотконторою 24.06.1986 р., реєстр № 1885. Дублікат серія ААК № 973258 виданий Другою Харківського району держнотконторою 05.05.1998 р., реєстр № 2-643. (а.с. 28)
Відповідно до Договору від 15.10.1992 року, складеного ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в простій письмовій формі без його нотаріального посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 у власність належний їй житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 натомість зобов`язана утримувати ОСОБА_3 довічно. (а.с. 29, 81)
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів від 14.04.1987 року № 228 «Про оформлення самовільно збудованого госп. сараю по АДРЕСА_1 » дозволено оформлення самовільно забудовані по АДРЕСА_1 , літньої кухні літ «В», льох «бп», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «Г» ОСОБА_3 . (а.с. 30)
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Люботинської міської ради від 13.04.1999 року № 365 «Про оформлення самовільно побудованих господарських будівель в АДРЕСА_1 » за заявою ОСОБА_1 дозволено оформити самовільно розпочате будівництво господарського блоку, що складається з гаражу, сараю, літньої кухні, в домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 . (а.с. 31)
Відповідно до акту органу самоорганізації населення від 28.11.2025 року, підписаний головою ОСН Шевченко А.Є., що ОСОБА_1 фактично користується житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 1994 року і по теперішній час. Спочатку вона допомагала по господарству власниці житлового будинку ОСОБА_3 та вела з нею спільне господарство. Після смерті ОСОБА_3 , а саме з 26.11.1994 року ОСОБА_1 продовжувала користуватися житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю сім`єю. З 1994 року ОСОБА_1 самостійно опікується вказаним вище житловим будинком, за власний кошт ще за життя ОСОБА_3 здійснила будівництво гаражу та сараю на земельній ділянці. ОСОБА_1 має вільний та безперешкодний доступ до житлового будинку, відкрито користується всім житловим будинком. Дбає про належний технічний стан будівлі, а також обробляє прилеглу до житлового будинку земельну ділянку. (а.с. 32)
Згідно до актів ОСН «Гіївка» від 28.03.2026, завірених печаткою виконавчого комітету ЛМР, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , постійно проживали разом на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою АДРЕСА_1 , а також, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 на цей час. (а.с. 79, 80)
Відповідно до відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 28.01.2026 року згідно з записами в алфавітній книзі обліку спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за 1994-1995 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 51)
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 83990502 від 27.01.2026 року виявлено заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 28.10.1988 року за реєстровим № 3384 від імені ОСОБА_3 , 1922 р.н., яка на момент посвідчення заповіту мешкала в АДРЕСА_1 . та заповіла усе своє майно на ім`я дочки ОСОБА_4 . (а.с. 52-54)
Відповідно до відповіді Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 06.02.2026 року, що в нарядах відкритих спадкових справ Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за 1994-1995 роки відкритої спадкової справи до спадщини ОСОБА_3 немає. Свідоцтва про право на спадщину з 1994-1995 роки нікому не видавались. (а.с. 57-60)
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
За змістом наведеної норми для набуттям права власності за набувальною давністю потрібна сукупність таких умов - володіння має бути добросовісним, тобто таким коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності та володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України 2003 року); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України 2003 року). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.
Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З наданих до суду доказів та пояснень свідків вбачається що позивачка ОСОБА_1 постійно з 1994 року користується спірним домоволодінням, що належало за життя на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_1 та її чоловік за життя ОСОБА_3 з дозволу останньої збудували у спірному домоволодінні гараж для власного використання, доглядали подвір`я та обробляли город. ОСОБА_1 не тільки використовує домоволодіння, але й здійснює його утримання, намагалася у 1998 році узаконити побудований гараж і з цього приводу зверталася до Виконавчого комітету ЛМР, а у 1992 році намагалася укласти з ОСОБА_3 договір довічного утримання, який не був посвідчений нотаріусом, як зазначив представник позивачки, з причин втрати ОСОБА_3 правовстановлюючих документів. Така позиція позивача підтверджується, довідкою КП «Люботинського АПБ», де зазначено, що право власності на домоволодіння за ОСОБА_3 підтверджується правовстановлюючим документом Дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що виданий 05.05.1998 - тобто вже після смерті ОСОБА_3 .
Орган місцевого самоврядування – Виконавчий комітет ЛМР достеменно обізнаний про постійне користування ОСОБА_1 вказаним будинком та гаражем після смерті власниці будинку, оскільки розглядав у 1999 році звернення ОСОБА_1 про дозвіл на самочинне будівництво за вказаною адресою.
Постійне користування ОСОБА_1 домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується актами квартального комітету, а також поясненнями свідків, що є мешканцями кварталу. Окрім того, ОСОБА_1 у 2025 році у КП «Люботинське БТІ» провела технічну інвентаризацію даного домоволодіння та отримала технічний паспорт. Самочинного будівництва, станом на останню технічну інвентаризацію, немає.
Таким чином, ОСОБА_1 постійно користується житловим будинком з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що належав на праві власності померлій ОСОБА_3 , доглядає за домоволодінням. Тобто позивач відкрито, безперервно тривалий час, що перевищує 10 років, безперешкодно володіє нерухомим майном. 
Можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б могли заявити свої права на домоволодіння, судом не встановлено. Спадкоємець за заповітом померла ще за життя ОСОБА_3 Люботинська міська рада Харківської області не заперечувала проти задоволення позову.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, суд такі витрати залишає за позивачкою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 335, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності – задовольнити.
Припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 41,40 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , що належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим номером 1885 від 24 червня 1986 року. 
Визнати за ОСОБА_1  РНОКПП  НОМЕР_3 право власності на житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 41,40 кв.м., житловою площею 17,30 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 24.04.2026 року.

Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач: Люботинська міська рада Харківської області, ЄДРПОУ 04058717, 62433 Харківська область, Харківський район, м. Люботин, вул. Слобожанська, буд.26.

Суддя І.М. Сухоруков