Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
04 березня 2026 року № 520/16798/24 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів,- 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної організації (установи, закладу) військової частини НОМЕР_2 № 11190 від 19.05.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Державної організації (установи, заклад)) військової частини НОМЕР_2 № 14396 від 05.07.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідачем під час призначення та проведення службового розслідування порушено вимоги Порядку № 608, зокрема, в частині визначення складу комісії, що проводить розслідування, відсутності в особи, що підписала відповідний наказ необхідних повноважень, незабезпечення права позивача на ознайомлення із наказом про призначення службового розслідування та наказом за результатами проведеного розслідування. Також, позивач зазначав про невідповідність змісту акту службового розслідування п. 3 розд. 5 Порядку № 608, а саме: невірно встановлено причинний зв`язок між діями позивача та подією, відсутні причини та умови вчинення правопорушення, тощо.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Представником відповідача надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову він заперечує, зазначивши, що діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх обставин та у межах наданих повноважень.
Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.
На підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 позивач з 04.03.2022 проходить військову службу в Збройних Сил України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.03.2022 зарахований в списки Військової частини НОМЕР_2 на посаду механіка водія (військово-облікова спеціальність 121259).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 11190 від 19.05.2023 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 19.05.2023 солдатом ОСОБА_1 .
За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування від 05.07.2023.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 14396 від 05.07.2023 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення, або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, абзацу 1,5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу Військової частини НОМЕР_2 .
Позивач, не погоджуючись із призначенням службового розслідування та його результатами, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту – Статут №548-XIV).
Відповідно до ст.3 Статуту №548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст.9 Статуту №548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.9 Статуту №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту №548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до ст.49 Статуту №548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі по тексту – Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст.ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Пунктом 1 розд. II Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.
Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розд. II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
З матеріалів справи убачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №11190 від 19.05.2023 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 19.05.2023 солдатом ОСОБА_1 .
В ході проведення службового розслідування встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме 18.05.2023 солдат ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.05.2023 року №347 мав вибути з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 в район виконання завдань 19.05.2023 року о 08.00 солдат ОСОБА_1 був відсутній в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , але в район виконання завдань із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в Донецькій області не прибув. На даний час місце знаходження невідоме, пошуки позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, солдат ОСОБА_1 з 08.00 19.05.2023 по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_2 тривалістю понад 10 (десять) діб.
Зазначені обставини також підтвердили свідки: номер обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 , колишній заступник командира бойової машини навідника-оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_3 .
Отже, службовим розслідуванням встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме 18.05.2023 року солдат ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 в район виконання завдань. 19.05.2023 о 08.00 солдат ОСОБА_1 був відсутній в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , але в район виконання завдань із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в Донецькій області не прибув. На даний час місцезнаходження невідоме, пошуки позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, солдат ОСОБА_1 з 08.00 19.05.2023 по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_2 тривалістю понад 10 (десять) діб. Отже, у діях військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.
За наслідками проведеного службового розслідування складено акт про службове розслідування від 05.07.2023.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 14396 від 05.07.2023 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення, або не притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1  за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, абзацу 1,5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу Військової частини НОМЕР_2 .
Аркушем доведення до особового складу наказу командира Військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування від 19.05.2023 №11190 у графі розпис про ознайомлення позивача міститься відмітка «СЗЧ».
Відповідно до п.1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Згідно з п.1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до п.1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Згідно з п.1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до п.5 розділу V Порядку №608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Пунктом 6 розд. V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розд.VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Крім того, слід вказати, що відповідно до ст.87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Частиною 3 ст.85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.
Згідно з абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку №608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Із матеріалів справи встановлено, що факт залишення позивачем місця служби, на підставі якого призначено службове розслідування, відбувся 19.05.2023, службове розслідування призначено наказом від 19.05.2023, у свою чергу акт службового розслідування поданий командиру військової частини 05.07.2023.
Таким чином, строки проведення службового розслідування відповідачем дотримано.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що Комісія під час проведення службового розслідування дотримувалась вимог Порядку №608.
Стосовно доводів позивача про допущення порушень Порядку проведення службового розслідування №608 в частині складу осіб, що приймали в ньому участь, суд зазначає наступне.
Так, пунктом 12 розд. Порядку №608 передбачено заборону проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Таким чином, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.
Судовим розглядом встановлено, що службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.05.2023 №11190, комісією у складі: голови комісії – старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу підполковника ОСОБА_4 , та членів комісії- заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки НОМЕР_5 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_5 та офіцера-психолога реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_6 .
Визначений склад комісії, що проводила службове розслідування стосовно позивача, не порушує заборон, встановлених пунктом 12 розділу Порядку №608.
Щодо посилань позивача на порушення Порядку №608 під час проведення службового розслідування, а саме не ознайомлення позивача із наказом про призначення службового розслідування та наказом за результатами проведеного розслідування, суд зазначає наступне.
Пунктом 3 розд. IV Порядку №608 передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця п.2 розд. IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
Дійсно, матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із оскаржуваними наказами, втім, враховуючи суть обставин, щодо яких проводилось службове розслідування, а саме відсутність позивача на службі з 19.05.2023 без поважних причин, відсутність інформації щодо його місця знаходження, суд вважає посилання позивача на недотримання вказаних вимог Порядку №608 необґрунтованими.
Разом з тим, судовим розглядом не встановлено відмови з боку відповідача позивачу у реалізації вказаних прав, передбачених пунктом 3 розділу IV Порядку №608.
Стосовно інших доводів позивача, які стосуються суті вчиненого позивачем порушення, щодо якого проводилось службове розслідування, та обставини вчинення якого зафіксовані у акті службового розслідування, суд зазначає наступне.
Так, висновок, акт службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений. Таким чином, оскаржуваний висновок не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Подібна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 02.10.2019 у справі №821/2137/15-а, від 31.05.2022 у справі №280/5247/20.
Питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.
Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Втім, у межах позовних вимог даної справи позивачем такі рішення не оскаржуються.
Натомість, наказ про результати службового розслідування може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, однак сам по собі таким рішенням не є.
Таким чином, оскаржувані позивачем накази про призначення службового розслідування та про його результати, самі по собі не створюють безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.
За цим, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності таких дій та рішення.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Отже, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.