Коростенський міськрайонний суд Житомирської області 

Справа № 2-2058/11
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29.07.2011 року 
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області 
у складі головуючого судді Волкової Н.Я.,
з секретарем Вербицькою І.М.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права власності на майно, поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, визнання права власності на майно, поділ спільного майна, зазначивши, що 15.11.2003 року з відповідачем уклали шлюб, мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя з відповідачем не склалось, вони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, спільно не проживають з липня місяця 2010 року, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують . 
До шлюбу ним, а після шлюбу ними спільно було придбано майно, яке позивач вказав в долученому до позовної заяви акті.
Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, визнати за ним право власності на майно вартістю 3100 грн., поділити майно, набуте під час шлюбу, виділивши йому два ліжка з матрацами, стіл для комп"ютера, супутникову антену з декодером, гроші на придбання обручок, гроші на придбання кухонного столу та чотирьої стільців, гроші на мопед, гроші на придбання шпалер, дві ікони з рушниками, сорочки та весільний костюм, плащ-накидку, костюм зимовий чорний.
Позивач свої вимоги про розірвання шлюбу та визнання за ним права власності підримав, вимогу про поділ майна підтримав частково, просив їх задовольнити.
Відповідач вимогу про розірвання шлюбу визнала, решту вимог не визнала.
Позивач пояснив, що в шлюбі з відповідачем перебував з 15.11.2003 року. Мають спільну дитину, спір щодо місця її проживання між ними відсутній. Після звільнення з роботи стосунки з відповідачем зіпсувались, почались сварки, він залишив місце їх спільного проживання. Вважає, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливі. Ще до шлюбу ним для брата було придбано комп"ютер вартістю 3100 грн.. Коли він одружився, то взяв у брата комп"ютер та користувався ним. В даний час комп"ютер знаходиться у відповідача і вона відмовляється його повернути. Його мати на їх весілля з відповідачем давала гроші на придбання весільних обручок, дві ікони з рушниками на вінчання, а після весілля давала 600 грн. для придбання кухонного столу зі стільцями, 1000 грн. для придбання мопеду, 300 грн. для придбання шпалер в квартиру, в якій вони проживали. Також для нього було придбано весільний костюм, сорочки, плащ-накидку, зимовий костюм. Бажає, щоб вказані речі та гроші були виділені йому як частина спільного майна, набутого в шлюбі.
Відповідач пояснила, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем не бажає, після розірвання шлюбу буде носити післяшлюбне прізвище. Не заперечує, щоб позивач забрав свої особисті речі, ікони та рушники, згодна, щоб забрав і придбаний ними кухонний стіл зі стільцями. Ті факти, що мати позивача давала гроші на придбання обручок, шпалер, мопеду, заперечила та пояснила, що свою весільну обручку та шпалери, які вони поклеїли на стіни квартири, яку винаймали понад два роки, вона купувала сама.Про гроші на придбання мопеду їй взагалі нічого відомо не було. Вказаний позивачем комп"ютер дійсно було придбано ним своєму братові до шлюбу, вони користувались ним, потім він забрав його та через деякий час повернув і подарував синові. Комп"ютер був пошкоджений, вона відремонтувала його і тепер ним користується їх син.
Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне :
Судом встановлено, що 15.11.2003 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області та зроблено актовий запис № 500. 
Сторони в даний час разом не проживають, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, спільного господарства не ведуть, що є підставами для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають. Сторони мають неповнолітню дитину. Позивач не заперечив проти того, щоб дитина проживала з відповідачем.
Свідок ОСОБА_4 (мати позивача) показала, що на весілля сина давала гроші на весільні обручки, ікони та рушники, купувала синові весільний одяг, на прохання сина давала йому 400 грн., потім ще 1000 грн. на придбання мопеду, купувала за свої гроші шпалери в квартиру, яку вони винаймали. 
Свідок ОСОБА_5 (тітка позивача) свідчила про те, що матері позивача позичала 1000 грн. на придбання мопеду, які та згодом їй повернула. Знає про те, що весільні обручки купував позивач, ще до шлюбу для свого брата він брав в кредит комп"ютер, разом з відповідачем купували спільні речі. 
Свідок ОСОБА_6 (брат позивача) підтвердив, що позивач до одруження придбав для нього комп"ютер. Потім він дав його в користування братові. Просив відповідача повернути комп"ютер, однак вона відмовилась.
Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, подароване, успадковане, придбане за кошти, які належали йому особисто, речі індивідуального користування є особистою приватною власністю дружини та чоловіка. Закон констатує таке право, не вимагає та не передбачає підтвердження права власності на такі речі в судовому порядку, якщо воно не оспорюється другим з подружжя. 
Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Такі речі як вказані позивачем сорочки, весільний костюм, плащ-накидка, костюм зимовий є речами індивідуального користування позивача, до складу спільної сумісності власності подружжя не входять, відповідач його право на них не оспорює, тому вимога позивача про їх виділення йому є безпідставною і задоволенню не підлягає.
Також встановлено, що дві ікони та рушники є майном родини батьків позивача, які належалі їй до його шлюбу з відповідачем, відповідач на них не пртендує, тому також до складу спільного майна його сім"ї не входять. 
Комп"ютер (системний блок, монітор, клавіатура, колонки) не є ні майном позивача, ні його спільним з відповідачем майном, оскільки, як зазначено самим позивачем та підтверджено свідками, був переданий у власність свідка ОСОБА_7 як подарунок останьому. Тому вимога про визнання права власності на вказане майно за позивачем є безпідставною.
Заявляючи вимогу про виділення йому грошових коштів в загальній сумі 1500 грн. як спільного майна подружжя, позивач не обгрунтував своє право на її заявлення, оскільки сам стверджував про те, що гроші в сумі 200 грн., 1000 грн., 300 грн. йому особисто давала його мати - свідок ОСОБА_8 . Тому, вимога в цій частині також є безпідставною.
Враховуючи, що кухонний стіл та чотири стільці до нього існують в натурі, відповідач не заперечує проти їх виділення позивачеві, його вимога про виділення грошових коштів на ці предмети є необгрунтованою. Вимога про виділення вказаного майна позивачем не заявлена.
Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. 
Оскільки позивач не довів своє право на визнання за ним права власності та виділення йому як спільного майна подружжя майна, яке є власністю інших осіб (комп"ютер, грошові кошти в сумі 1500 грн., дві ікони з рушниками), його вимоги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що речі індивідуального користування, якими є вказані позивачем сорочки, весільний костюм, плащ-накидка, костюм зимовий, не входять в масу спільної сумісної власності подружжя, вимога про їх виділення також є безпідставною і задоволенню не підлягає. В разі порушення відповідачем його прав на володіння та користування цими речами, вони можуть бути відновленні шляхом звернення з вимогою про їх витребування з чужого незаконного володіння.
Вимога ж про виділення грошей (600 грн) на придбання такого майна як кухонний стіл та стільці при наявності такого майна в натурі та відсутністі витрачених на його придбання вказаних коштів, позивачем не обгрунтована, тому задоволенню не підлягає.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст. ст.24, 57, 60, 104,105,110-113 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м.Коростеня Житомирської області, та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Грозино Коростенського району Житомирської області, укладений 15 листопада 2003 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області (актовий запис №500), розірвати. 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 іменувати прізвищем ОСОБА_10 . 
В решті вимог відмовити. 
Звільнити сторони від сплати судового збору як потерпілих від аварії на ЧАЄС. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а стороною, яка не була присітня при його проголошенні - в той же строк з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя :