Справа № 344/4399/26 
Провадження № 1-кп/344/898/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря: ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актам про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Холмівка Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, на даний час утримується ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4»,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України,- 

В С Т А Н О В И В : 

ОСОБА_8 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану; а також вчинив умисні дії, які виразились у добровільній участі в збройних формуваннях держави-агресора, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.
Так, 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил чи інших військових формувань російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій і цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій ,Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське й оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована територія російською федерацією територія України (далі – тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. 
За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ і міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Тимчасово окупованою територією відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили й здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили і здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації.
Після окупації частини території Донецької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території селища шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.
Разом з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцево самоврядування в України» та іншими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міста та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.
Так, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. 
Російська окупаційна влада – це система органів, утворених російською Федерацією або за сприянням російської федерації на території АР Крим, міста Севастополя, на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей, а також незаконні організації на зазначених територіях, представники цих органів та незаконних організацій.
Колабораціонізм - це співпраця громадянина України з російською окупаційною владою та створеними чи підтримуваними російською федерацією незаконними збройними формуваннями в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей.
Громадянин України ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше вересня 2025 року, перебуваючи на території російської федерації, будучи прихильником збройної агресії російської федерації проти України, діючи умисно, вирішив добровільно вступити до збройних формувань держави-агресора та надавати їм допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань,
Так, громадянин ОСОБА_8 , діючи на виконання вищевказаного злочинного умислу, підтримуючи дії збройних формувань російської федерації щодо протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронним органам України, не пізніше вересня 2025 року, добровільно уклав зі збройними силами російської федерації контракт на проходження військової служби у військових формуваннях зс рф та невстановленою особою, за невстановлених обставин, зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Далі, ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України у складі 11 роти в/ч НОМЕР_1 , у період з 23.09.2025 до 08.10.2025, із закріпленою зброєю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації, виконуючи накази командирів із числа військовослужбовців рф, приймав участь у бойових діях, спрямованих на виконання загального плану захоплення російською федерацією території України. Так, ОСОБА_8 , перебуваючи в зруйнованій будівлі на околицях населених пунктів Новоселівка та Дробишеве Донецької області, у період з 23.09.2025 до 08.10.2025, діючи на боці ворога – держави-агресора рф, вчиняв наступні дії:
• здійснював окупацію та охорону захоплених агресором територій України;
• виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил рф, які були за званням та посадою вище;
• під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС рф відкрито носив при собі вогнепальну зброю.
08 жовтня 2025 року, ОСОБА_8 , під час виконання бойового завдання, в лісопосадці між населеними пунктами Новоселівка та Дробишеве Донецької області, був взятий в полон військовослужбовцями 3С України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що перебуваючи на тимчасово окупованій території, підписав контракт на проходження військової служби. Приймав участь у бойових діях на різних ділянках фронту, за що отримував заробітну плату, а 08 жовтня 2025 року був взятий в полон. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати. Він зрозумів хибність своїх дій.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.111 КК України як державна зрада, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; за ч.7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_8 .
Обставиною, яка відповідно ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення злочину (ч.7 ст. 111-1 КК України) в умовах воєнного стану.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, те, що ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, а також вчинення злочину з використанням умов воєнного стану як обставину, що обтяжують покарання (крім ст.111 КК України).
За таких обставин справи, суд, враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.111 КК України позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, за ч.7 ст.111-1 КК України позбавлення волі на строк 13 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 років та з конфіскацією майна, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо не карати, суд вважає, що покарання ОСОБА_8 слід призначити в межах санкцій ч.2 ст.111 та ч.7 ст.111-1 КК України. Вказане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 08 жовтня 2025 року був захоплений у полон військовослужбовцями Збройних Сил України та утримується в Державній установі «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» відповідно до Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у межах даного кримінального провадження не застосовувався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, ч.6 ст. 615 КПК України, суд- 
У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.111 КК України - позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч.7 ст.111-1 КК України - позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання (взяття в полон), а саме з 08 жовтня 2025 року.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Головуюча-суддя: ОСОБА_9 

Судді: ОСОБА_10 

ОСОБА_11