ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3723/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів:  Іванова О.Г., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 (суддя Фещенко Ю.В.)
у справі № 904/3723/25 
за позовом Фізичної особи - підприємця Онищенка Олексія Володимировича
до Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів
про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець Онищенко Олексій Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання послуг з монтажу та підключенню кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації № б/н від 01.03.2023 у загальному розмірі 22 983 грн. 40 коп.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 у справі № 904/3723/25 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь Фізичної особи - підприємця Онищенка Олексія Володимировича 18 050 грн. 00 коп. - основного боргу, 3 724 грн. 30 коп. - інфляційних втрат, 1 209 грн. 10 коп. - 3% річних та 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору. 
Не погодившись з вказаним рішенням Дніпропетровською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів подано апеляційну скаргу, згідно якої просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 у справі № 904/3723/25 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, не погоджується з рішенням суду, оскільки судом не було враховано всі обставини у справі. За Договором оплата має бути проведена Замовником протягом 30 календарних днів з дати підписання обома Сторонами Акту виконаних послуг (п.3.1.Договору). Разом з тим наданий позивачем акт, має істотні недоліки, оскільки перешкоджають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а отже не можуть бути підставою для обліку господарської операції. Судом першої інстанції не надано правової оцінки первинного документу - Акту виконаних послуг від 15.03.2023 а саме: - не враховано відсутність обов`язкового реквізиту посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Таким чином Акт виконаних послуг від 15.03.2023 не є належним і допустимим доказом здійснення господарської операції, а саме монтажу та підключення кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. №101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації за адресою: м. Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 48.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 у справі № 904/3723/25 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Позивачем подано відзив, в якому зазначив, що звертаючись до суду з позовом, на підтвердження наявності порушеного права, було надано належні та достовірні докази. Суд здійснив оцінку наданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід наголосити на тому, що апелянт достеменно знаючи про існування судового спору, не реалізував надане право на подачу відзиву, в якому власне і викладаються заперечення на позов, не надав суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження власної позиції. Апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів, які б спростували доводи позивача.
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 01.03.2023 між Дніпропетровською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - замовник) та Фізичною особою - підприємцем Онищенком Олексієм Володимировичем (далі - виконавець) укладено договір про надання послуг з монтажу та підключенню кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації (далі – договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати послуги з монтажу та підключення кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для конденсату до системи каналізації. Код ДК 021:2015-45331000-6. Встановлення опалювальних, вентиляційних систем і систем кондиціонування повітря. 
Згідно з пунктом 1.2. договору обсяг і вартість послуг, що складають предмет договору, визначаються відповідно до кошторисної документації. 
Відповідно до пункту 2.1. договору загальна вартість договору - 18 050 грн. 00 коп., ПДВ - не передбачено. 
Пунктом 3.1. договору передбачено, що замовник, на підставі підписаного обома сторонами акту виконаних послуг, проводить оплату за виконані послуги протягом 30-ти календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за надані послуги здійснюються протягом 3-х днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування послуг на свій реєстраційний рахунок.
Умовами пункту 4.1. договору визначено, що термін виконання послуг з монтажу та підключення кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації становить 5 робочих днів.
Згідно з умовами пункту 4.2. договору виконавець разом з наданими послугами надає замовнику документацію згідно з вимогами діючого законодавства.
Замовник зобов`язується вчасно сплачувати послуги відповідно до умов даного Договору (п. 6.1 Договору). 
У пунктах 10.1., 10.2. договору сторони визначили, що договір набирає сили негайно після підписання його сторонами і діє до моменту виконання сторонами своїх обов`язків за договором. Договір діє до 31.12.2023.
Вказаний договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений печатками підприємств.
На виконання умов договору позивачем було надано послуги, про що сторонами підписано Акт виконаних робіт від 15.03.2023, згідно якого виконавцем виконано монтаж та підключення кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації, розташованого за адресою: м.Дніпро, пр. Олександра Поля, буд.48, на суму 18 050,00 грн. Сторони взаємних претензій не мають. 
По факту виконання робіт позивачем виставлено рахунок на оплату наданих послуг з монтажу та підключення кондиціонера №134 від 15.03.2023 на суму 18 050,0 грн. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг позивачем було надіслано претензію-вимогу вих №16-03/04/25 від 16.06.2025, згідно якої просив здійснити оплату одержаної послуги протягом 7 календарних дня з пред`явлення претензії-вимоги та повторно надіслано дублікат рахунку на оплату №134 від 15.03.2023 та дублікат акта виконаних послуг від 15.03.2023. 
Відповідачем не сплачено вартість наданих послуг у розмірі 18 050,0 грн., що і стало причиною виникнення спору. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В пункті 3.1. Договору сторони погодили, що замовник, на підставі підписаного обома сторонами акту виконаних послуг, проводить оплату за виконані послуги протягом 30-ти календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за надані послуги здійснюються протягом 3-х днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування послуг на свій реєстраційний рахунок.
В матеріали не надано доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг. 
З огляну на зазначене колегія погоджується з висновками господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 18050,0 грн. основного боргу. 
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). 
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 209,10 грн. за період з 15.04.2023 по 08.07.2025 та інфляційні втрати за період з квітня 2023 року по травень 2025 року у сумі 3 724 грн. 30 коп.
У постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 Верховний Суд зазначав, що вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (висновок наведений). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц (п. 8.35).
Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення сум, господарський суд встановив, що позивачем правильно визначено суму заборгованості і періоди прострочення та порядок нарахування, з огляду на що вимоги позивача про стягнення вказаних сум є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. 
Враховуючи встановлення факту невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг, колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача сум заборгованості, 3% річних та втрат від інфляції. 
Щодо доводів апеляційної скарги, про відсутність печатки підприємства на акті виконаних послуг та неналежне його оформлення колегія зазначає наступне. 
У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї ж статті господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року.
В силу підпункту 2.4 пункту 2 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. 
Таким чином відсутність на Акті виконаних послуг печатки підприємства не спростовує його дійсність, оскільки печатка не належить до обов`язкових реквізитів первинного документа.
При цьому як вбачається з Акта виконаних послуг та дефектного акту від 15.03.2023 останні були підписані заступником директора. 
Водночас у п. 2.3 Положення також зазначено про те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. 
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Оцінивши подані позивачем докази у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що такі докази, відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності, встановленим статтями 73, 75– 78 Господарського процесуального кодексу України, та підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань за договором з монтажу та підключення кондиціонера OSAKA мод. STV-18HH, інв. № 101482934 в комплекті з сухим механічним сифоном для відводу конденсату до системи каналізації від 01.03.2023. 
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 у справі № 904/3723/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 у справі № 904/3723/25 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя О.Г.Іванов