Справа № 953/13465/25
н/п 2/953/1277/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 березня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 184 800 грн
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі – Товариство) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором № 2014827 від 10.01.2025 у розмірі 184 800,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 40 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 76 800,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно з кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 48 000,00 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами – 20 000,00 грн. Також просив стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника Товариства і вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу за договором № 2014827 від 10.01.2025, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував.
Виклад позиції відповідача
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 05.01.2026 відкрив провадження у справі, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання, встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав, задовольнив клопотання про витребування первісних бухгалтерських документів, витребував у банку відповідні докази. Розгляд відкладався, зокрема, до 26.03.2026.
24.03.2026 від АТ КБ "ПриватБанк" надійшла інформація.
26.03.2026 учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом надсилання ухвали та судових повісток до електронних кабінетів. Судова кореспонденція отримана позивачем і відповідачкою у електронних кабінетах, що підтверджується довідками суду про доставку електронних документів, що згідно зі ст. 128, 272 ЦПК України вважається належним повідомленням учасників справи. Відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд ухвалою від 26.03.2026, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлялася про місце і час судового засідання, постановив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачки згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України 
Фактичні обставини, встановлені судом
10.01.2025 ОСОБА_1 і Товариство з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" уклали договір про надання споживчого кредиту № 2014827 (далі – кредитний договір) у електронній формі. У реквізитах договору вказано, що такий підписаний боржником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х158 10.01.2025 об 11:21:12 ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.1. – 1.3., 1.5., 1.6. договору Товариство надає споживачу кошти у кредит, а споживач зобов`язується повернути кошти кредиту, сплати проценти, передбачені договором; сума (загальний розмір) кредиту складає 40 000,00 грн; строк кредиту 360 днів; тип процентної ставки – фіксована, стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаному в п. 1.3. договору.
Згідно з п. 2.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно з випискою ОСОБА_1 за період з 10.01.2025 – 20.01.2025 по картці 4731219656254707 10.01.2025 відбулось зарахування коштів у розмірі 40 000,00 грн. Наведене також підтверджує банк у повідомлені.
21.07.2025 ТОВ "Селфі Кредит" (клієнт) і Товариство (фактор) уклали договір факторингу № 21-07/25, відповідно п. 2.1., 2.3. якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває право вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору. Реєстр боржників для друку підписується уповноваженими представниками сторін із накладенням кваліфікованого електронного підпису та є невід`ємною частиною договору.
Згідно з копією витягу з додатку № 1 до договору факторингу (реєстр боржників) ТОВ "Селфі Кредит" передало Товариству право вимоги до ОСОБА_1 , за договором № 2014827. Сума виданого кредиту – 40 000,00 грн, проценти – 76 800,00 грн, штраф / пеня – 20 000,00 грн, загальна сума 136 800,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача така становить 184 800,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 40 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 76 800,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 48 000,00 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами – 20 000,00 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 207 ЦК України).
Електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір від 10.01.2025, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором Х158, за яким вона отримала кредит, тобто сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору (строку, процентів тощо).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).
Суд встановив, що первісний кредитор за кредитним договором надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 4 000 грн шляхом зарахування вказаної суми на її рахунок, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів, що підтверджується випискою по рахунку.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитними договором № 2014827 відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 21.07.2025 Товариство стало новим кредитором за вказаним кредитним договором на підставі ст. 512 ЦК України.
Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак в порушення ст. 509, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості та процентів за користування коштами в розмірі 164 800,00 грн (40 000,00 грн – тіло кредиту, 124 800,00 проценти за користування кредитними коштами) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Водночас, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення 20 000,00 пені / штрафу з огляду на таке.
Згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд враховує, що положеннями цивільного законодавства (ЦК України основний акт цивільного законодавства) передбачено звільнення боржника від сплати неустойки, а у разі її нарахування підлягає списанню. Указана норма є імперативною і підлягає безпосередньому застосуванню.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває по теперішній час.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 у справі № 758/5318/23 зробив висновок, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, оскільки неустойка за кредитним договором нарахована у період дії воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь Товариства і суд вважає за можливе безпосередньо застосувати пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, оскільки саме вказаним положенням урегульовані спірні правовідносини.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 164 800,00 грн, в решті слід відмовити за необгрунтованістю.
Судові витрати
Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 25 000 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору пропорційно задоволеним вимогам (частина перша статті 141 ЦПК України).
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу
Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях): договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024; витяг з акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025, згідно з яким надання усної консультації – 4 000,00 грн; підготовка пропозиції – 6 000,00 грн, складання позовної заяви 15 000 грн.
Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції), справа розглядалась у відсутність представника позивача, усталена судова практика з відповідної категорії справ. А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору, що, враховуючи дані, конкретні обставини справи, є підставою для пропорційного задоволення та часткової відмови у задоволенні таких вимог (20 000 грн), а до стягнення підлягає сума у розмірі 5 000 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 133, 141, 223, 263 – 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" суму заборгованості за кредитним договором № 2014827 від 10.01.2025 в розмірі 164 800,00 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 160,24 гривень.
У решті позовних вимог відмовити.
3. Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривен.
У решті заяви відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код ЄДРПОУ: 42640371).
Відповідач: ОСОБА_1 ( 
АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складено та підписано 26.03.2026.

Суддя           Роман ВІТЮК