ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/6927/25 пров. № А/857/6497/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скраль Т.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 12 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив прийняти рішення суду та зобов`язати виправити допущені помилки у нарахуванні пенсії та виплатити за період з липня 2012 року по вересень 2025 року включно.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з липня 2012 року йому призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи. Вказує, що 27 червня 2024 року він був повторно оглянутий членами комісії МСЕК, де рішенням комісії МСЕК був комісований, як інвалід другої групи загального захворювання та переогляду не підлягає Однак, вже більше року він одержує пенсію, як інвалід третьої групи, де щомісяця 40% ГУ ПФУ в Закарпатській області протиправно не нараховується, а також не нараховуються 20% відсотків гірських згідно із Законом України №56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії з липня 2012 року по 26 лютого 2025 року включно - залишено без розгляду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо неправильного обчислення пенсії ОСОБА_1 з часу зміни групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу, тобто з 27 червня 2024 року та виплату пенсії з 01 березня 2025 року, без урахуванням вимог Постанови КМ 209 від 25.02.2025 року та ч.2 ст. 6 Закону України України “ Про статус гірських населених пунктів в Україні”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за новою (ІІ група інвалідності) підставою та виплатити різницю, починаючи з 27 червня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2025 року, з урахуванням вимог Постанови КМ 209 від 25.02.2025 року та ч.2 ст. 6 Закону України України “ Про статус гірських населених пунктів в Україні” з врахуванням раніше виплачених сум та висновків зроблених судом у даній справі. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області проведено перерахунок пенсії позивача саме з дати, визначеної довідкою МСЕК, що свідчить про дотримання встановленого законодавством порядку. Однак, як встановлено судом першої інстанції із аналізу протоколу станом на 28.02.2024 (ІІІ група інвалідності) та протоколу перерахунку пенсії станом на 28.06.2024 ( ІІ група інвалідності) - розмір пенсії позивача залишився незмінним 2725,00 грн. Тільки з 26.02.2025 за протоколом перерахунку розмір пенсії з 01.03.2025 по 07.03.2026 року становить 3038 грн, що підтверджується також перерахунком станом на 10.11.2025. З врахуванням вимог позовної заяви та частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» суд першої інстанції вказав, що розмір надбавки за проживання в гірській місцевості має нараховуватися на весь розмір пенсій (включаючи надбавки, доплати) та індексацією 1,15% з 01.03.2025. Оскільки, саме протиправні дії відповідача призвели до неправильного обчислення пенсії позивачу та неврахування йому всіх відомостей в розмір пенсії, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з моменту зміни групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу, тобто з 27 червня 2024 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок за новою (ІІ група інвалідності) підставою, з виплатою різниці, починаючи з 27 червня 2024 року. Крім того, з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 березня 2025 року, з урахуванням вимог Постанови КМ України 209 від 25.02.2025 та частини 2 статті 6 Закону України України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з врахуванням раніше виплачених сум та висновків зроблених судом у даній справі.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено матеріали справи, зокрема, протоколи перерахунку пенсії позивача. Вказує, що згідно абзацу 9 пункту 6 Прикінцеві положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” з 1 січня 2025 року установлено, що у 2025 році надбавка відповідно до частини другої статті 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Щодо позовних вимог зобов`язального характеру зазначає, що позивач фактично перебрав на себе дискреційні повноваження Пенсійного фонду.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 19 липня 2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи з врахуванням 50% для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахування 26 років 7 місяців 01 день страхового стажу та заробітної плати за період з 01.04.1980 по 31.03.1985, та з за період з 12.02.2002 по 30.09.2008.
27 червня 2024 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, відповідно до довідки до акту огляду медико – соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 890016 від 27 червня 2024 року.
28 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27 червня 2024 року у зв`язку із зміною групи інвалідності.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27 червня 2024 року призначено у розмірі 90% (1613,92 грн) та встановлено підвищення як жителю гірського району – 322,78 грн, доплату до мінімальної пенсії – 424,30 грн та доплату, як особі, якій не виповнилось 70 років – 364,00 грн. Розмір пенсії з надбавками складає 2 725,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправними дій відповідача щодо неправильного обчислення пенсії позивачу з часу зміни групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу, тобто з 27 червня 2024 року та виплату пенсії з 01 березня 2025 року, без урахуванням вимог Постанови КМ України № 209 від 25.02.2025 року та ч.2 ст. 6 Закону України України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за новою (ІІ група інвалідності) підставою та виплатити різницю, починаючи з 27 червня 2024 року; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2025 року, з урахуванням вимог Постанови КМ України № 209 від 25.02.2025 року та ч.2 ст. 6 Закону України України “ Про статус гірських населених пунктів в Україні” з врахуванням раніше виплачених сум та висновків зроблених судом у даній справі.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Згідно із Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV), пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Згідно п.1 ст. 24 Закону № 1058-IV, до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Відповідно до статті 34 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону № 1058-IV у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.
Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.
У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 19 липня 2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи з врахування 50% для обчислення пенсії по інвалідності.
27 червня 2024 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 890016 від 27 серпня 2024 року (т.1, а.с. 9).
28 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27 червня 2024 року у зв`язку із зміною групи інвалідності.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 пенсії з 27 червня 2024 року призначено у розмірі 90%.
Враховуючи приписи частини першої статті 35 Закону №1058-IV, перерахунок пенсії у разі зміни групи інвалідності здійснюється з дати встановлення нової групи. 
Матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати, визначеної довідкою МСЕК, тобто з 27 червня 2024 року.
Обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 здійснено з урахуванням 26 років 7 місяців 10 днів страхового стажу, в тому числі 3 роки 7 місяців 21 день додаткового стажу (коефіцієнт страхового стажу - 0,26583).
Однак, як встановлено судом першої інстанції із аналізу протоколу перерахунку пенсії станом на 28.02.2024 (ІІІ група інвалідності) та протоколу перерахунку пенсії станом на 28.06.2024 (ІІ група інвалідності) - розмір пенсії позивача не змінився - 2725,00 грн.
Тільки із 26.02.2025 за протоколом перерахунку розмір пенсії з 01.03.2025 по 07.03.2026 становить 3038,00 грн, що підтверджується перерахунком станом на 10.11.2025. 
Таким чином, протокол перерахунку за 28 червня 2024 року не містить зростання пенсії позивача відповідно до зміни групи інвалідності.
Стаття 28 Закону України №1058 визначає, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
За пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 209 від 25.02.2025, установлено, що з 01 березня 2025 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році”, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.
Згідно з п.2 пп.7 абз.4 Постанови КМ № 209 від 25.02.2025 (набрала чинності з 01.03.2025) «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» особам, яким не виповнилося 70 років (крім осіб, передбачених в абзаці першому цього підпункту), страховий стаж яких становить не менше ніж 35 років у чоловіків і не менше ніж 30 років у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, а також особам з інвалідністю I групи незалежно від віку та тривалості страхового стажу, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, установлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), не досягає 3323 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій;
іншим особам, які отримують пенсію, не працюють (не провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та в яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”), та щомісячної державної адресної допомоги, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. № 265 “Деякі питання пенсійного забезпечення громадян” (Офіційний вісник України, 2008 р., № 25, ст. 785), не досягає 3038 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій.
Якщо в осіб, зазначених в абзаці третьому цього підпункту, страховий стаж становить менше ніж 35 років у чоловіків і менше ніж 30 років у жінок, щомісячна доплата до пенсії встановлюється в розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з розміру, передбаченого в абзаці третьому цього підпункту (3613 гривень). При цьому, розмір пенсійної виплати за наявності страхового стажу не менше ніж 25 років у чоловіків і не менше ніж 20 років у жінок із числа осіб у віці від 75 до 80 років не може бути меншим, ніж 3613 гривень.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.
Статус особи, яка зокрема проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, які постійно проживають у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Перелік населених пунктів, яким відповідно до Закону №56/95-ВР надається статус гірських, наведено в додатку до Постанови КМ від 11.08.1995 року № 647 "Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських".
Пунктом 6 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що у 2025 році частина друга статті 6 Закону №56/95-ВР застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Як слідує із пенсійної справи ОСОБА_1 , відповідно до наданого суду протоколу, позивачу у 2024 році (протокол від 28 червня 2024 року) встановлено доплату як жителю гірського району 322,78 грн із розміру пенсії по інвалідності 1613,92 грн. Також згідно з протоколом від 26 лютого 2025 року встановлено доплату як особі, що проживає на території гірського населеного пункту - 322,78 грн із мінімального розміру пенсії по інвалідності 1613,92 грн. 
Колегія суддів зауважує, що позовні вимоги по 26 лютого 2025 року залишені судом без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду згідно ухвали суду від 12 грудня 2025 року у даній справі. 
З врахуванням вимог позовної заяви та частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір надбавки за проживання в гірській місцевості має нараховуватися на весь розмір пенсій (включаючи надбавки, доплати) та індексацією з 01.03.2025. 
Згідно вимог ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має власну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу.
Оскільки, саме протиправні дії відповідача призвели до неправильного обчислення пенсії позивачу та неврахування йому всіх відомостей в розмір пенсії, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з моменту зміни групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу, тобто з 27 червня 2024 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок за новою (ІІ група інвалідності) підставою, з виплатою різниці, починаючи з 27 червня 2024 року. 
Крім того, з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01 березня 2025 року, з урахуванням вимог Постанови КМ України № 209 від 25.02.2025 та за частини 2 статті 6 Закону України України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з врахуванням раніше виплачених сум та висновків зроблених судом у даній справі. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 260/6927/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим