ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/9001/25  Провадження 2/636/606/26	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Старосалтівська селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області, про припинення права власності,-
ВСТАНОВИВ:
20.10.2025 позивачі поштовим зв`язком звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому просили припинити право власності останньої на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 на їх користь.
Позов обґрунтовано тим, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - є власниками спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , має наступні технічні характеристики: загальна площа 60,2 м2, житлова площа - 29,2 м2; надвірні будівлі та споруди: сараї літ. «Б, Ж, З, К», погреби літ. «№ ПІ, П2», вбиральня літ. «У1, У2», огорожа літ. «1-3» - перебувають у загальному користуванні.
Свідоцтво про право на спадщину від 01.03.2016 на 1/3 частку спадкового майна а саме, на 1/3 частину квартири (спадкова справа №450/2015 зареєстровано в реєстрі за № 348) - видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину від 01.03.2016 на 1/3 частку спадкового майна а саме, на 1/3 частину квартири (спадкова справа № 450/2015,зареєстровано в реєстрі за № 345) - видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину від 01.03.2016 на 1/3 частку спадкового майна а саме, на 1/3 частину квартири (спадкова справа №450/2015 зареєстровано в реєстрі за № 351) - видано ОСОБА_3 . Тобто, вказане майно - квартира АДРЕСА_1 - перебуває у спільній частковій власності позивачів та відповідача.
Згідно вимог статті 355 ЦК України: «Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно». На підставі статті 356 ЦК України: «Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади».
В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та в зв`язку з веденням бойових дій на території АДРЕСА_2 - був зруйнований. Факт руйнування будинку підтверджується: актом про пожежу від 11.04.2023, згідно якого пожежа виникла 30.08.2022, причина пожежі пов`язана з веденням бойових дій; висновком про знищення/знесення майна № 45 від 04.03.2025, актом ІІІ-441 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 26.01.2023 на ім`я ОСОБА_1 , актом ІІІ-442 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 26.01.2023 на ім`я ОСОБА_2 .
На підставі Рішення Старосалтівської сільської військової адміністрації від 04.10.2024 (реєстровий номер документа: 502 реєстраційний номер документа в РПЗМ: ДР-24.10.2024-177859 наданий витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України про отримання житлового сертифікату, сформованого 23.07.2025 - без заброньованих коштів на ім`я ОСОБА_2 . Однак реалізувати житловий сертифікат без присутності третього співвласника майна - ОСОБА_3 , немає можливості. ОСОБА_3 «Житловий сертифікат» не отримувала у зв`язку з проживанням в окупованому Російською Федерацією Криму та не можливістю виїхати на територію материкової України (факт проживання ОСОБА_3 у Криму підтверджується записом у паспорті громадянина України).
Так як квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю, припинити спільну часткову власність можливо лише за умови: подання однієї спільної заяви від усіх співвласників, або одночасного подання окремих заяв кожним зі співвласників. У зв`язку з неможливістю ОСОБА_3 повернутися на територію материкової України, а необхідність бути присутньою при придбанні житла за сертифікатом для надання згод на припинення права власності на зруйноване майно жодної з умов виконати позивачами не можливо у зв`язку з чим, виникла необхідність звернутися до суду з цією позовною заявою.
Згідно з ч. 1 ст. 349 ЦК України, право власності припиняється у разі знищення майна. Закон не встановлює, що це має відбуватися лише за добровільною участю всіх співвласників. Достатньо факту фізичного знищення об`єкта і заяви власника про внесення змін до реєстру. Цю позицію Верховний Суд підтримав ще у постанові від 17.01.2019 у справі № 708/254/18, зазначивши, що факт знищення має бути підтверджений відповідними документами (технічна інвентаризація, довідки ДСНС, поліції, тощо), а внесення змін до реєстру можливе на підставі судового рішення. У даному випадку факт знищення підтверджується відповідними документами. Крім того, третій співвласник, ОСОБА_3 - не заперечує про припинення права власності при придбанні майна на підставі «Житлового сертифікату», однак, підтвердити це особисто не має можливості у зв`язку з неможливістю прибути до нотаріуса.
Статтею 365 ЦК України визначено, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У даному випадку частка ОСОБА_3 є незначною і не може бути виділена в натурі так як квартиру поділити не можна. При цьому спільне володіння і користування майном хоча і є можливим, однак майно є зруйнованим, а без згоди відсутньої ОСОБА_3 на припинення права власності на її частку майна, ми не можемо реалізувати «Житловий сертифікат», тобто у даному випадку порушуються наші права.
Тобто, частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивачів є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим; відповідач та її діти мають інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, а також той факт, що з моменту набуття права власності на 1/3 частини спірної квартири відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несла, а також відмовилась отримати компенсацію за свою частку у спільному майні.
У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 № 6-68цс12. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У даному випадку ОСОБА_3 , як співвласниці не буде завдано шкоди оскільки майно є знищеним в наслідок бойових дій. Інтересам позивачів як співвласникам майна, навпаки, буде завдано істотної шкоди оскільки без присутності третього співвласника ми не можемо реалізувати наше право на реалізацію «Житлового сертифікату» та придбання житла.
Припинення права спільної часткової власності може здійснюватися трьома шляхами: виділом частки; припиненням права на частку; поділом майна. Як вже було вказано, виділити частку або поділити майно в даному випадку - немає можливості, у зв`язку з чим позивачі просять суд припинити право ОСОБА_3 на частку у квартирі АДРЕСА_1 .
Представник позивачів надав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання 20.01.2026 та 19.03.2026 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позов не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило.
Зі згоди представника позивача, керуючись вимогами ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
До суду надано:
- копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Старий Салтів, Харківської області, яка зареєстрована в м. Харків (а.с.14);
- копію першої сторінки паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Старий Салтів, Харківської області (а.с.16);
- копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Старий Салтів, Харківської області, в якому наявна відмітка від 18.11.1986 про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17-21).
На підтвердження права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 до суду надано копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори 01.03.2016 на ім`я ОСОБА_1 , р.№348 (а.с.23), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43122926 від 01.03.2016 (а.с.24-25), свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори 01.03.2016 на ім`я ОСОБА_2 , р.№345 (а.с.26), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43122881 від 01.03.2016 (а.с.27-28); свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори 01.03.2016 на ім`я ОСОБА_3 , р.№351 (а.с.29), з яких вбачається, що позивачі та відповідач успадкували за заповітом від 10.10.1991 №176 після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (спадкова справа №450/2015) по 1/3 частці вказаної квартири (відповідно зазначені свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровано у Спадковому реєстрі). Щодо вказаної квартири надано і копію технічного паспорта від 28.09.1991 (а.с.30-32, власник – ОСОБА_4 ); копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №54318984 від 01.03.2016, в якому зазначено, що власниками спірної квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частці у кожної на підставі свідоцтв про право на спадщину (а.с.33-35).
На підтвердження знищення вказаної квартири до суду надано копії:
- акту про пожежу від 11.04.2023, складеного комісією у складі головного інспектора Відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Чугуївського РУ ГУ ДСНС у Х/о, провідного інспектора ВЦЗ та ОНПР Чугуївського РУ ГУ ДСНС у Х/о, з якого вбачається, що 30.08.2022 виникла пожежа на об`єкті приватний житловий будинок, бесідка за адресою: АДРЕСА_4 ; пожежею знищено житловий будинок, матеріальні цінності, побутову техніку, меблі, домашні речі, документи на будинок, орієнтовані прямі збитки 500000.00 грн., орієнтовані побічні збитки 500000.00 грн., ймовірна причина пожежі пов`язана з проведенням бойових (воєнних) дій (а.с.36-37); 
- висновку про знищення/знесення майна №DT01:0118-7492-2043-9459, в якому зазначено наступне: документ №45 від 04.03.2025, виданий КП «Старосалтівський центр відновлення та розвитку», дата та підстави знищення – зруйновано в результаті агресії рф від 20.07.2022, об`єкт, який знищено/знесено – житловий будинок садибного типу в АДРЕСА_4 (а.с.38-39, надано і відомості про реєстрацію висновку – а.с.40); 
- акту №ІІІ-441 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 26.01.2023 (а.с.41-43) та акту №ІІІ-442 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 26.01.2023 (а.с.44-46), з яких вбачається загальні характеристики об`єкта – кв. АДРЕСА_1 , перелік пошкоджень, висновки: об`єкт непридатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер який свідчить про небезпеку аварійного обвалення об`єкта, рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта;
- витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України про житловий сертифікат від 23.07.2025, з якого вбачається інформація щодо житлового сертифіката №ЖС-24.10.2024-11850 без заброньованих коштів від 24.10.2024 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.48-49);
- витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України про житловий сертифікат від 25.09.2025, з якого вбачається інформація щодо житлового сертифіката №ЖС-24.10.2024-11569 без заброньованих коштів від 24.10.2024 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.56-57);
- фотоматеріали (а.с.50-55).

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.  Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див. зокрема., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжувався .
Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, територія Автономної Республіки Крим, на території якої знаходиться м. Сімферополь (остання відома адреса проживання відповідача), віднесено до переліку територіальних громад, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з 20.02.2014.
Враховуючи, що спірна квартира знищена, що підтверджується належними доказами, перебування відповідача на окупованій території перешкоджає іншим співвласникам (позивачам) вирішити питання щодо компенсації та подальшої долі знищеного майна, іншим способом, крім як рішенням суду, позивачі не можуть захистити своє порушене право, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись ст.ст.4,5,13,76-81,178,141,258-259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Старосалтівська селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області, про припинення права власності – задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на 1/3 (одну третю) частину квартири АДРЕСА_1 (р.№ об`єкта нерухомого майна 864030463216) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 );
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 );
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );
Третя особа: Старосалтівська селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області (код ЄДРПОУ 44918448, адреса: Харківська обл., Чугуївський р-н, с-ще Старий Салтів, вул. Перемоги, 14)

Повний текст рішення суду виготовлено 25.03.2026.

Суддя О.О. Золотоверха