Справа № 761/1606/25
Провадження № 2/761/1570/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,
при секретарях: Бордусенко Б.С., Фоміній О.Д.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить:
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на свою користь кошти на відшкодування шкоди, а саме: витрати на лікування в розмірі 72 481,91 грн., втрачений заробіток в розмірі 36 000,00 грн., матеріальні збитки в розмірі 61 614,02 грн., на відшкодування моральної шкоди - 3 624,10 грн., витрати на проведення дослідження у розмірі 3 000,00 грн., а всього 176 720,03 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування моральної шкоди 38 295,90 грн.
Вимоги позову обгрунтовані тим, що 02.03.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої позивачу, який керував мотоциклом були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
За обставин дорожньо-транспортної пригоди було розпочате кримінальне провадження. В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2024 року (справа №761/31864/21) звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності а кримінальне провадження відносно нього закрито. Цивільний позов, який був поданий в інтересах ОСОБА_1 залишено без розгляду.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» за полісом №АМК-0287/20.
На підставі положень статті 1195 ЦК України позивач просить стягнути витрати на лікування та придбання ліків в сумі 46 659,95 грн.; втрачений заробіток в сумі 36 000,00 грн. (6 000,00 грн. мінімальна заробітна плата за 6 місяців), оскільки позивач проходив тривалу реабілітацію протягом шести місяців.
З посиланням на положення ст.1188 ЦК України позивач просить відшкодувати спричинену йому матеріальну шкоду - вартість пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді мотоцикла в сумі 41 686,71 грн., визначену Звітом №8983.
Крім того, позивач вважає, що є законом передбачені підстави для нарахування інфляційних втрат за період з 25.03.2021 року по 20.12.2024 року на суму, витрачену на лікування - 46 659,95 грн., сума інфляційних втрат становить 25 821,96 грн. та за період з 18.11.2021 року по 20.12.2024 року нараховані інфляційні в загальному розмірі 19 927,31 грн. на суму 41 686,71 грн. - вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням мотоцикла.
Також, оскільки переживання ДТП, отриманих травм, процесу лікування та відновлення супроводжувалось та супроводжується інтенсивними, стійкими та тривалими почуттями болі, страху, суму та призвело до суттєвих змін у психоемоційному стані позивача, він просить стягнути моральну шкоду з відповідачів у загальному розмірі 41 920,00 грн.

21.02.2025 року до суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. 
Щодо стягнення страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу представник зазначив, що чинне законодавство передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий має вчинити певні дії, а саме: звернутися у страхову компанію із повідомленням про ДТП встановленого МТСБУ зразка, письмовою заявою про виплату та надати інші документи, передбачені законом. У разі бездіяльності потерпілого щодо отримання страхового відшкодування, зокрема, неподання заяви, страхова компанія не має підстав для здійснення виплати. Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України, підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування є: неподання заяви у здійсненні страхового відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає. Позивач, проігнорувавши вимоги ст. 33-1 та ст. 37, не звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про здійснення страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу в ДТП, що сталася 02.03.2021. При цьому, Позивачем не було зазначено жодних об`єктивних причин поважності пропуску річного строку для звернення до ТДВ «СК «КРЕДО». Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33-1.1 статті 33-1 Закону). Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене ТДВ «СК «КРЕДО» заперечує стосовно задоволення позовної вимоги Позивача про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу в розмірі 41 686,71 грн.
Щодо неподання Позивачем заяви на виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням представник відповідача зазначає, що станом на дату отримання позовної заяви, заява на виплату страхового відшкодування від Позивача до ТДВ «СК «КРЕДО» не надходила. ТДВ «СК «КРЕДО» не заперечує стосовно права потерпілої особи звертатись безпосередньо до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, однак звертає увагу, що, відповідно до вищезгаданого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», існує визначена процедура для отримання страхового відшкодування потерпілою особою, яка, в свою чергу не була дотримана Позивачем. ТДВ «СК «КРЕДО» заперечує стосовно відшкодування витрат, які понесені Позивачем нібито під час лікування внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з наступного. Страхова компанія при прийнятті рішення щодо виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування керується чинним законодавством України і не має права відступати від вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Отже, зазначені в цій статі витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Проте, на підтвердження своїх слів, Позивачем не були надані відповідні документи, а саме: не надані виписки з медичної карти хворого, в якій було б вказано, термін перебування на лікарняному та призначення лікаря, на основі якого б здійснювалось придбання ліків та ін. Окрім того, в матеріалах справи відсутні медичні документи, які б підтверджували призначення ліків із зазначенням їх дозування та тривалість курсу лікування, необхідність придбання ліків за власний рахунок. Враховуючи вищевикладене, ТДВ «СК «КРЕДО» однозначно заперечує стосовно відшкодування Позивачу витрат, пов`язаних з лікуванням у розмірі 46 659,95 грн., у зв`язку з відсутністю документального підтвердження вказаних витрат.
Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим представник зазначив, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи непрацюючої повнолітньої особи оцінюються в розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Позивачем не надано лікарняні листи, видані відповідним закладом охорони здоров`я, які б підтверджували час втрати працездатності. Отже, ТДВ «СК «КРЕДО» не визнає позовну вимогу Позивача в частині стягнення шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 36 000 грн. та просить Суд відмовити в її задоволенні.
Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що в даному випадку, як вбачається з матеріалів позовної заяви, факт заподіяння Позивачу моральної шкоди, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди не підтверджений жодними доказами, а тому наразі дана позовна вимога є безпідставною, необґрунтованою. У зв`язку з тим, що Позивачем не надано належних доказів понесених ним витрат на лікування, то і відповідно порахувати моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю - наразі ТДВ «СК «Кредо» немає змоги. Враховуючи вищевикладене, ТДВ «СК «КРЕДО» заперечує стосовно відшкодування Позивачу моральної шкоди у розмірі 3 624,10 грн.
Щодо стягнення інфляційних та 3% річних представник звертає увагу, що в даному випадку Позивач взагалі не надав ТДВ «СК «КРЕДО» заяву про виплату страхового відшкодування та інші необхідні документи. Тому, ТДВ «СК «КРЕДО» не прострочило виконання свого зобов`язання, яке повинно було виникнути після подання Позивачем заяви про виплату страхового відшкодування. Враховуючи вищевикладене, ТДВ «СК «КРЕДО» категорично заперечує проти стягнення на користь Позивача інфляційних втрат в сукупному розмірі 45 749,27 грн.
Як зазначено у відзиві, невиконання страховиком свого обов`язку щодо огляду мотоцикла та визначення його вартості обумовлено неповідомленням Позивача ТДВ «СК «КРЕДО» про подію, що має ознаки страхового випадку. Саме невиконання Позивачем вимог Закону України «Про ОСЦПВ» зумовило понесення ним додаткових витрат на проведення експертизи. Тому, ТДВ «СК «КРЕДО» заперечує стосовно відшкодування вартості на проведення дослідження у розмірі 3 000 грн., вважаючи дану позовну вимогу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.06.2025 року позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 20.01.2026 року позивач та його представник не з`явились, звернулись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не направив.
Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» в судове засідання не з`явився, у відзиві зазначив про подальший розгляд справи за його відсутності.
А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, 02 березня 2021 року, приблизно о 17 годині 38 хвилин, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі руху по вул. Стеценка зі сторони вул. Щербаківського в напрямку вул. Туполєва, та наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Стеценка та вул. І. Турчина в м. Києві.
Грубо порушуючи вимоги п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, ОСОБА_2 під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та, повертаючи ліворуч від вул. Стеценка на вул. І. Турчина в напрямку вул. Туполєва, не надав дорогу мотоциклу «Hyosung», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо.
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_2 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, водію мотоцикла «Hyosung», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в результаті зіткнення транспортних засобів спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми хребта: перелом остистого відростку 6 шийного хребця, закрита травма грудної клітки: перелом 1 ребра справа без зміщення уламків, перелом 1 ребра зліва без зміщення уламків, закрита травма лівого стегна: перелом шийки стегнової кістки зі зміщенням уламків, крововилив в м`які тканини.
Такими діями, відповідно до обвинувачення, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2024 року (справа №761/31864/21) клопотання захисника Фоміна А.М., подане в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України - задоволено. Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №12021100100000843 від 03 березня 2021 року відносно останнього - закрито.
Цивільний позов, заявлений адвокатом Кудряшовим О.О., в інтересах потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 (співвідповідач - ТДВ СК «КРЕДО») - залишено без розгляду.
Після набрання ухвалою законної сили, речові докази по справі, а саме транспортні засоби «Skoda» (державний номер НОМЕР_1 ) та «Hyosung» (державний номер НОМЕР_2 ), передані на відповідальне зберігання - вважати повернутими належним володільцям, інші речові докази - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Ухвала набрала законної сили.
На момент дорожньо-транспортної пригоди (02.03.2021 року) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» за полісом №АМК-0287/20 за яким встановлено страхову суму на одного потерпілого заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
Під час розгляду справи встановлено, що позивач не звертався до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент ДТП - 02.03.2021 року, далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачала, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з положеннями статті 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Положення статті 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Крім того, згідно з положеннями статті 24.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Як передбачено положеннями статті 24.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:
для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;
для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;
для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Крім того, стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Стаття 33 Закону визначала дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).
Так, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:
дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;
вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;
поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;
невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
В той же час, згідно з ст.34.1 Закону, Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (ст.34.2 Закону).
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (ст.34.3 Закону).
Згідно з положеннями статті 35.1 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Водночас, у відповідності до ст. 36.1 Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з положеннями статті 37.1 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» просив відмовити в задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що позивач у встановлені діючим законодавством строки не звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода відбулась 02.03.2021 року, позивач не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та до суду направив позовну заяву в грудні 2024 року, тобто після спливу трьох років дев`яти місяців з моменту скоєння ДТП.
У Постанові КЦС ВС від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 щодо строків на подачу заяви про виплату страхового відшкодування зазначено, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к, провадження № 13-24кс19, зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.
Представник позивача надав суду пояснення в яких зазначив, що його довіритель неодноразово усно звертався до страхової компанії про виплату страхового відшкодування та так само усно отримував відмову та пояснення, що до вирішення кримінального провадження питання виплати страхового відшкодування вирішене не буде.
Суд оглянув матеріали кримінального провадження (справа №761/31864/21) з якого вбачається, що 22.09.2022 року ОСОБА_1 через свого представника Кудряшова О.Ю. подав цивільний позов у кримінальному провадженні та просив стягнути з ОСОБА_2 шкоду, завдану ушкодженням здоров`я.
В судовому засіданні, яке відбулось 15.02.2024 року, тобто до спливу трирічного строку, однак після спливу річного строку з моменту ДТП, адвокат Кудряшов О.Ю. заявив клопотання про залучення співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» та ухвалою суду від 15.02.2024 року клопотання адвоката було задоволено.
Таким чином судом під час розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_1 протягом одного року з моменту дорожньо-транспортної пригоди виявляв бажання спрямоване на одержання компенсації тавживав розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини.
А тому з врахуванням зазначеного, оскільки позивачем пропущено відповідно річний строк для отримання відшкодування за пошкоджене майно за рахунок страховика, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині заявлених до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» в розмірі 41 686,71 грн., інфляційні втрати в сумі 19 927,31 грн. та 3 000,00 грн. за проведення дослідження.
В той же час, оскільки представник позивача до спливу трирічного строку з моменту ДТП звернувся до суду з позовом (в межах кримінального провадження) до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування, суд вважає що позивач вживав розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика шкоди пов`язаної з лікуванням та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а тому зазначені вимоги підлягають вирішенню судом.
Так щодо вимог про відшкодування витрат на лікування в сумі 46 659,95 грн. суд зазначає наступне.
Позивач не надав суду доказів понесення таких витрат, які були б підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я. Однак враховуючи наявний в матеріалах справи Висновок експерта №042-925-2021 та надану медичну документацію в яких, зокрема зазначено (після аналізу медичної документації позивача) про проведення 11.03.2021 року операції: металоостеосинтез шийки лівої стегнової кістки, післяопераційний період, суд приходить до висновку що надані чеки на суму 4 796,56 грн. від 10.03.2021 року, на суму 3 543,94 грн. від 11.03.2021 року, на суму 29 000,00 грн. від 11.03.2021 року підтверджують понесення витрат на проведення операції. 
Крім того, суд вважає, що надане замовлення на надання медичної допомоги від 05.03.2021 року на загальну суму 3 000,00 грн. є належним доказом понесених витрат на транспортування ОСОБА_1 з КМКЛШМД до КМКЛ №7.
Також підлягають стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь позивача 3 673,45 грн. згідно з чеками про придбання ліків, так як їх призначення підтверджується медичною документацією, та витрати на проходження досліджень на суму 624,00 грн. та 1 422,00 грн.
Таким чином з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 46 059,95 грн. (4 796,56 грн. + 3 543,94 грн., 29 000,00 грн. + 3 000,00 грн. + 3 673,45 грн. + 624,00 грн. + 1 422,00 грн.).
Водночас щодо шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності суд зазначає наступне. З наданих виписок із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування в період 02-05 березня 2021 року та 05-16 березня 2021 року. Щодо подальшого лікування/непрацездатності суду не було надано доказів. Так само позивач не надав суду доказів щодо місця роботи та втрати заробітку. З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 отримував виплати в Київському виплатному центрі в березні та квітні 2021 року. А тому оскільки суду не надано доказів щодо непрацездатності позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині.
Також суд не вбачає підстав для здійснення нарахування інфляційних втрат на суму стягнуту на лікування позивача, так як позивач не подавав всі необхідні документи Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» та відповідно відсутня вина відповідача у невиплаті зазначених сум.
В той же час, враховуючи, що позивач зазнав ушкодження здоров`я, на підставі положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає за можливе стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 303,00 грн. (46 059,95 грн. / 100 х 5%).

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 38 295,90 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Судова практика при цьому виходить із положення, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору» (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Крім того, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, враховуючи що судом встановлена вина ОСОБА_2 в порушенні ПДР України внаслідок чого було пошкоджено майно ОСОБА_1 та спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд враховує, що внаслідок ДТП було пошкоджено майно позивача, що позбавляло його користуватися власністю, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень спричинених позивачу, тривалість лікування та душевних страждань, враховуючи час витрачений на відновлення стану здоров`я, а також виходячи із вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 35 000,00 грн.
На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 46 059 (сорок шість тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 95 копійок витрат на лікування та 2 303,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь держави судовий збір в сумі 483,63 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 350,00 грн..
В позові ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:         Н.Г.Притула