ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/6711/24 пров. № А/857/27154/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (головуючий суддя: Скільський І.І., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

ОСОБА_1 , 02.09.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 092850021823 від 28.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно поданої ним заяви від 29.09.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 12.07.2023 наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком № 1 періодів: з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001 та до страхового стажу періодів: з 10.09.1990 по 11.12.1991, з 12.12.1991 по 31.08.1992, з 25.08.1997 по 26.02.1998.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії безпідставно не зарахував до стажу роботи позивача за Списком № 1 періоди роботи з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001 та до страхового стажу періодів: з 10.09.1990 по 11.12.1991, з 12.12.1991 по 31.08.1992, з 25.08.1997 по 26.02.1998, оскільки зазначене підтверджується записами в його трудовій книжці та іншими документами про особливо шкідливі умови праці, які були подані до пенсійного органу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 092850021823 від 28.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно поданої ним заяви від 29.09.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.07.2023 наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком № 1 періодів: з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001 та до страхового стажу періодів: з 10.09.1990 по 11.12.1991, з 12.12.1991 по 31.08.1992, з 25.08.1997 по 26.02.1998.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 36 років 7 місяців 15 днів. Стаж на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - 8 років 4 місяці 20 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки від 10.09.1990 серії НОМЕР_1 : з 10.09.1990 по 11.12.1991, оскільки згідно інформації на останньому аркуші трудової книжки друк її проведено у 1995 році, стаж потребує підтвердження відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637; період з 12.12.1991 по 31.08.1992 не враховано, оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування; період з 25.08.1997 по 26.02.1998, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та даті звільнення, чим порушено пункт 2,4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110. Щодо незарахування стажу роботи за Списком № 1 періодів: з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001 вказала, що AT «Оріана» видано довідку № 185 від 21.09.2023 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно якої, з 04.03.1998 по 04.11.1998 та з 16.02.1999 по 01.04.2000 позивач працював слюсарем-ремонтником в цеху по виробництву каустичної соди заводу Каустик, заводу Діанат ВАТ Оріана. При цьому за даний період пільговий стаж складає 1 рік 9 місяців 6 днів. Пільгова довідка видана на підставі первинних документів. З 02.04.2000 по 31.05.2001 - слюсарем-ремонтником (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні технологічного устаткування) в цеху по виробництву каустичної соди ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл». Цей період роботи не підтверджений уточнюючою довідкою, а наявність у трудовій книжці періоду роботи та посади позивача не свідчить про наявність у нього права на зарахування періоду до пільгового стажу, оскільки не звільняє від врахування інших умов встановлених статтею 114 Закону України № 1058 необхідних для зарахування спірного періоду до пільгового стажу. У разі ліквідації підприємства та відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з набуттям права на призначення пенсії після досягнення 50-річного віку, 29.09.2023 (з дотриманням встановленого Законом 3-місячного строку від дати досягнення пенсійного віку), ОСОБА_1 звернувся до Калуського сервісного центру Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 1.
Однак, у призначенні пенсії позивачу було відмовлено рішенням Головного управління ПФУ в Сумській області від 06.10.2023 № 092850021823, згідно якого значилось, що страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 23 дні, стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці 0 років 0 місяців 0 днів, до страхового стажу не зараховано період роботи з 25.08.1997 по 26.02.1998, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та даті наказу (а.с. 127-128).
Після надходження рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, від 19.02.2024 № 1, пенсійним органом було переглянуто заяву ОСОБА_1 від 29.09.2024 та відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 28.02.2024 № 092850021823, з підстав відсутності, на думку відповідача, 10 років пільгового стажу за Списком № 1.
Згідно рішення страховий стаж становить 36 років 7 місяців 15 днів, пільговий стаж за Списком № 18 років 4 місяців 20 днів. Крім цього, у рішенні значиться, наступне:
«За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 10.09.1990 серії НОМЕР_1 : з 10.09.1990 по 11.12.1991, оскільки згідно інформації на останньому аркуші трудової книжки друк її проведено у 1995 році, стаж потребує підтвердження відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637; з 25.08.1997 по 26.02.1998, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та даті звільнення, чим порушено пункт 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 № 110. До пільгового стажу роботи не зараховано, згідно довідки від 21.09.2023 №; 185, період роботи з 04.03.1998 по 04.11.1998, так як посада зазначена в довідці не відповідає посаді працівників зазначеній в додатку до наказу від 05.11.1993 № 396 Переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.»
Також, як свідчить наданий відповідачем розрахунок страхового та пільгового стажу, позивачу не зараховано до страхового стажу період перебування слухачем підготовчого відділення Івано-Франківського інституту нафти і газу з 12.12.1991 по 31.08.1992 та до стажу роботи за Списком № 1 період роботи з 09.01.1999 по 15.02.1999. При цьому, страховий стаж становить 29 років 5 місяців 21 день, стаж роботи за Списком № 1 становить 8 років 6 місяців 12 днів (а.с. 132).
Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з метою захисту порушеного права на соціальний захист позивач через уповноваженого представника звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 092850021823 від 28.02.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача спірні періоди його роботи, а матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем перевірки достовірності відомостей про спірні періоди роботи позивача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини у даній справі врегульовано положеннями Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), а також Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі – Порядок № 383).
Предметом апеляційного перегляду є правомірність дій відповідача щодо незарахування позивачу до стажу роботи за Списком № 1 періодів з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001, а також до страхового стажу періодів з 10.09.1990 по 11.12.1991, з 12.12.1991 по 31.08.1992, з 25.08.1997 по 26.02.1998; а також правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до частини першої статті 92 Конституція України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Право на отримання пенсії із солідарної системи відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV мають громадяни, які досягли встановленого пенсійного віку та мають необхідний страховий стаж. Згідно зі статтею 24 цього Закону страховий стаж – це період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частинами другою та четвертою статті 24 передбачено, що періоди трудової діяльності, які враховувалися до стажу роботи до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством.
Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) передбачалося право працівників, зайнятих повний робочий день на роботах за Списком № 1, на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення 50 років за наявності не менше 20 років стажу роботи у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Надалі Закон України № 2148-VIII доповнив Закон № 1058-IV статтею 114, якою встановлено, що з 01.10.2017 пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 1 призначається чоловікам після досягнення 50 років за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на відповідних роботах.
Водночас пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано неконституційними зміни, внесені Законом № 213-VIII до статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Пунктом 3 цього Рішення визначено, що застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на відповідних посадах.
Таким чином, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії існувала колізія між положеннями Закону № 1788-ХІІ (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020), який передбачав 20 років страхового стажу, та Закону №1058-IV, який встановлював 25 років страхового стажу.
Велика Палата Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, відповідно до якого у разі неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, як такі, що є більш сприятливими для позивача.
Судом встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач досяг 50-річного віку, тобто відповідав віковому критерію, визначеному законом. Крім того, відповідно до матеріалів справи та оскаржуваного рішення, страховий стаж позивача становить 36 років 7 місяців 15 днів (згідно з розрахунком стажу – 29 років 5 місяців 21 день), що перевищує мінімально необхідний 20-річний стаж, встановлений Законом № 1788-ХІІ у редакції, яка підлягає застосуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині незарахування позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999 та з 02.04.2000 по 31.05.2001, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності в ній необхідних відомостей трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи або архівними установами.
Абзацами 1, 2, 7 пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у випадках відсутності в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або їх правонаступників із зазначенням періодів роботи, посади, характеру виконуваних робіт, відповідного розділу та підрозділу Списків, а також первинних документів, на підставі яких видано довідку.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі – Порядок № 383).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження відповідних умов праці документами, а після 21.08.1992 – також за результатами атестації робочих місць.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 повним робочим днем вважається виконання робіт у шкідливих умовах не менше 80 відсотків робочого часу.
Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки * НОМЕР_2 від 10.09.1990 позивач у спірні періоди працював слюсарем-ремонтником (зайнятим на ремонті, профілактиці та обслуговуванні технологічного устаткування) у цеху з виробництва каустичної соди на підприємствах ВАТ «Оріана» (завод «Діанат», завод «Каустик») та ТОВ ВКФ «Метл».
Посада слюсаря-ремонтника у виробництві каустичної соди передбачена чинним на той час Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ VIII «Хімічне виробництво»), як така, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за умови зайнятості повний робочий день.
Записи трудової книжки не містять відомостей про неповний або скорочений робочий день, а відтак свідчать про зайнятість позивача повний робочий день.
Водночас відповідач, посилаючись на довідку від 21.09.2023 № 185, відмовив у зарахуванні частини періоду з мотивів невідповідності найменування посади Переліку, затвердженому наказом від 05.11.1993 № 396.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність такого підходу, оскільки наказом № 396 від 05.11.1993 про проведення атестації робочих місць у заводі каустичної соди та хлору концерну «Хлорвініл» підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 слюсарям, зайнятим на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного обладнання в цеху соди каустичної. Використання у довідці слова «устаткування» замість «обладнання» не змінює змісту трудової функції, оскільки такі поняття є тотожними за змістом та характеризують однаковий характер виконуваних робіт.
Крім того, наявні у матеріалах справи накази про прийняття та звільнення позивача у ТОВ ВКФ «Метл», особовий рахунок, розрахункові листки із зазначенням доплат за шкідливі умови праці, а також наказ про проведення атестації робочих місць № 73 від 16.02.1999 підтверджують незмінність характеру роботи та її віднесення до робіт за Списком № 1.
Характер виконуваних робіт у спірні періоди відповідає характеру роботи позивача у період з 01.06.2001 по 01.08.2003, який зарахований пенсійним органом до пільгового стажу за Списком № 1, що додатково свідчить про відсутність підстав для диференційованого підходу.
Щодо атестації робочих місць, суд апеляційної інстанції зазначає, що її проведення регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442. Обов`язок щодо своєчасного проведення атестації покладається на роботодавця. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації з вини власника підприємства не може покладати негативні наслідки на працівника та позбавляти його права на соціальний захист.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховний Суд, викладеними у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.
Додатково суд враховує, що ТОВ ВКФ «Метл» ліквідовано на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 20.08.2007 у справі № 23/742-б, а документи підприємства не передані належним чином до архіву, що позбавляє позивача можливості отримати інші підтвердні документи. Неналежне виконання ліквідатором обов`язків щодо передачі документації не може бути підставою для обмеження конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999 та з 02.04.2000 по 31.05.2001.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.09.1990 по 11.12.1991 та з 25.08.1997 по 26.02.1998, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу №637, пунктом 1 якого визначено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи. Лише за її відсутності або відсутності відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби чи навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 цього Порядку передбачено перелік документів, які можуть прийматися для підтвердження стажу у разі відсутності або недоліків записів у трудовій книжці.
Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення трудових книжок посадові особи несуть передбачену законом відповідальність.
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, якою врегульовано порядок внесення записів до трудової книжки, їх засвідчення та порядок внесення виправлень. Відповідно до пунктів 2.6, 2.8– 2.10 Інструкції виправлення неправильних або неточних записів здійснюється роботодавцем або його правонаступником.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у трудовій книжці позивача серії * НОМЕР_2 від 10.09.1990 містяться записи про його роботу з 10.09.1990 по 11.12.1991 учнем слюсаря механо-складальних робіт у дільниці № 9 ДВО «Карпатнафтомаш», а також про роботу з 25.08.1997 по 26.02.1998.
Підставою для неврахування зазначених періодів відповідач визначив наявність, на його думку, недоліків у заповненні трудової книжки, зокрема: посилання на те, що друк бланка здійснено у 1995 році, а також наявність виправлення у даті прийняття на роботу у періоді 1997– 1998 років.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких доводів.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підставність твердження відповідача щодо невідповідності дати виготовлення бланка трудової книжки часу внесення записів. Натомість наявні у трудовій книжці та її вкладиші записи щодо роботи позивача у період з 10.09.1990 по 11.12.1991 є чіткими, послідовними, містять посилання на відповідні накази та не викликають обґрунтованих сумнівів у їх достовірності.
Щодо періоду роботи з 25.08.1997 по 26.02.1998, суд апеляційної інстанції зазначає, що запис про дату звільнення виправлень не містить, а запис про дату прийняття на роботу є хоча й нечітким, однак зрозумілим для сприйняття. При цьому саме відповідач, визначаючи спірний період, зазначив початкову дату 25.08.1997, що свідчить про можливість ідентифікації відповідного запису.
Доказів недостовірності зазначених у трудовій книжці відомостей відповідачем суду не надано.
Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 19.02.2019 у справі № 575/530/17 висловив правову позицію, відповідно до якої формальні неточності або окремі недоліки у веденні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи при обчисленні стажу, а тягар доведення недостовірності записів не може покладатися на працівника.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що працівник не може нести негативні наслідки неналежного ведення кадрової документації роботодавцем. Недотримання посадовими особами підприємства вимог щодо оформлення трудової книжки може мати правові наслідки для таких осіб, але не може обмежувати конституційне право працівника на соціальний захист.
Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, орган Пенсійного фонду наділений правом витребовувати необхідні відомості від підприємств, установ та організацій для перевірки даних, що мають значення для призначення пенсії. Водночас матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем таких перевірочних заходів щодо спірних періодів роботи позивача.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи з 10.09.1990 по 11.12.1991 та з 25.08.1997 по 26.02.1998.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно незарахування до страхового стажу позивача періоду з 12.12.1991 по 31.08.1992 слухачем підготовчого відділення Івано-Франківського УНГ, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон № 1058-IV.
Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту «е» статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Відповідно до Порядку № 637 основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.
Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції № 58).
Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.
Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).
Системний аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 (а. с. 44 зворот), позивача з 02.12.1991 зараховано слухачем підготовчого відділення Івано-Франківського УНГ (наказ № 417/7), а з 01.09.1992 - студентом першого курсу денної форми навчання (наказ № 321/7).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів. Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу. Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а, від 11.05.2022 у справі № 445/2374/16-а, від 09.04.2024 у справі № 380/15284/22.
Враховуючи наведене, пенсійним органом правомірно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи позивача період його навчання слухачем на підготовчому відділенні Івано-Франківського УНГ, а тому висновки суду першої інстанції зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача період з 12.12.1991 по 31.08.1992 є помилковими та рішення в цій частині підлягає скасуванню.
Отже, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем у спірному рішенні визнано страховий стаж позивача тривалістю 36 років 07 місяців 15 днів (згідно з розрахунком – 29 років 05 місяців 21 день), а пільговий стаж за Списком № 1 – 8 років 04 місяці 20 днів (згідно з розрахунком – 8 років 06 місяців 12 днів). 
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено протиправність незарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 08.03.1998 по 31.12.1998, з 09.01.1999 по 15.02.1999, з 02.04.2000 по 31.05.2001, а також до страхового стажу періодів з 10.09.1990 по 11.12.1991, з 25.08.1997 по 26.02.1998.
З урахуванням зазначених періодів, загальний страховий стаж позивача перевищує 25 років, а пільговий стаж за Списком № 1 перевищує 10 років та позивач на день звернення до пенсійного органу досяг 50-річного віку, що відповідає вимогам пункту «а» статті 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення» щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Суд апеляційної інстанції враховує правові позиції Європейський суд з прав людини, відповідно до яких гарантовані права повинні бути не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (зокрема, рішення у справах «Ковач проти України», «Мельниченко проти України», «Чуйкіна проти України», «Швидка проти України»). Зазначений підхід узгоджується з положеннями статті 13 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та частини другої статті 6 Кодекс адміністративного судочинства України, які зобов`язують національні суди застосовувати принцип верховенства права з урахуванням практики ЄСПЛ та забезпечувати ефективний засіб юридичного захисту.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому суд не втручається у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки їх реалізації на відповідність закону. Водночас повноваження не є дискреційними у випадку, коли законом передбачено лише один правомірний варіант поведінки за наявності визначених умов.
У спірних правовідносинах відповідач, за наявності у позивача встановленого законом віку, необхідного страхового та пільгового стажу, не мав альтернативних правомірних варіантів поведінки, окрім призначення пенсії. Відмова у її призначенні за відсутності законних підстав є протиправною.
Згідно з частиною першою статті 45 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, а пенсія за віком – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення такого віку. Позивач досяг 50-річного віку 11.07.2023 та звернувся із заявою 29.09.2023, тобто у межах встановленого тримісячного строку, що дає підстави для призначення пенсії з 12.07.2023.
Враховуючи встановлену протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії № 092850021823 від 28.02.2024, а також з метою повного й ефективного поновлення порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.07.2023 – з дня, що настає після досягнення пенсійного віку, із зарахуванням до пільгового та страхового стажу вищезазначених періодів роботи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов повністю, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, в частині зарахування до страхового стажу позивача період навчання слухачем на підготовчому відділенні Івано-Франківського УНГ з 12.12.1991 по 31.08.1992, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині та прийняття нової постанови у цій частині про відмову у задоволенні позову. Натомість в іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі № 300/6711/24 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.12.1991 по 31.08.1992 та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
У решті Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі № 300/6711/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	З. М. Матковська