Справа № 367/9788/25 
Провадження по справі № 1-кп/367/241/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2025 року за № 120251114200001 76 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, Київської області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, працює водієм таксі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, -
встановив:

ОСОБА_5 у період часу з 22 години 03 хвилини 06 травня 2025 року по 06 годину 02 хвилини 07 травня 2025 року (більш точного часу не встановлено), працюючи водієм таксі на автомобілі «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, знайшов у власному автомобілі належну потерпілому ОСОБА_6 банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка використовується для оплати з підтвердженням PIN-коду, та в силу вимог ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ІІ від 02 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст.1, п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346-ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, та примітки до ст.358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом, яку потерпілий ОСОБА_6 06 травня 2025 року втратив, перебуваючи в автомобілі «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розуміючи, що на вказаній банківській платіжній карті можуть міститися грошові кошти, маючи протиправний умисел на привласнення вказаного офіційного документу (банківської платіжної карти), реалізовуючи свій вищевказаний протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не вчинивши жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, привласнив належну потерпілому ОСОБА_6 банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 з метою подальшого викрадення з неї грошових коштів.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.
Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІX, який неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України № 235/2025 від 15 квітня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб. 
07 травня 2025 року ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Буча, Київської області, маючи у розпорядженні раніше привласнену належну потерпілому ОСОБА_6 банківську платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди власнику і свідомо бажаючи їх настання, їх караність, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, діючи в умовах воєнного стану, діючи умисно, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з банківської картки, здійснив таємне викрадення грошових коштів в умовах воєнного стану шляхом зняття грошових коштів в банкоматах, а саме: 
-о 06 годині 02 хвилини за адресою: АДРЕСА_3 , в банкоматі САКІ8175 зняв грошові кошти в сумі 2000 гривень;
-о 07 годині 18 хвилин за адресою: АДРЕСА_4 , в банкоматі САКІ1998, зняв грошові кошти в сумі 18 000 гривень.
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 20 000 гривень.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальних актах.
Зокрема, в своїх показаннях ОСОБА_5 зазначив, що в ніч з 06 на 07 травня 2025 року, працюючи водієм таксі на автомобілі «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підвозив пасажира ОСОБА_6 , на декілька адрес, також допомагав знімати йому кошти з банкомата, а тому запам`ятав пін-код його картки, та після того як висадив пасажира та прибирав у автомобілі, невдовзі знайшов банківську картку ОСОБА_6 , яку той залишив у автомобілі. ОСОБА_5 зазначив, що розраховуючи на те, що його дії не будуть ніким викриті, він, діючи з корисливою метою, вирішив зняти кошти з картки для власних потреб, після чого 07.05.2025 направився до банкомата та зняв спочатку 2000 гривень, а потім в іншому банкоматі зняв ще 18 000 гривень. ОСОБА_5 зазначив, що заподіяну потерпілому ОСОБА_6 шкоду відшкодував повністю, у вчиненому щиро кається та просив не призначати суворого покарання.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, підтверджують наявність речових доказів та процесуальних витрат. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції. Також, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції. 
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 доведена повністю, оскільки він своїми діями, які виразились у: привласненні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України; таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_6 відшкодував. 
Також, суд враховує заяву потерпілого ОСОБА_6 про те, що матеріальну шкоду йому відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворій мірі покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, відшкодування шкоди, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду у мінімальних межах санкції статті, за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку з чим звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд –
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік;
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. 
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. 
Речовий доказ по кримінальному провадженню: DVD-R диск з відеозаписами за 07.05.2025 з камер відеоспостереження розташованими за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, м. Буча, вул. Нове Шосе, 8-А - який зберігається при матеріалах кримінального провадження – залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя    ОСОБА_1