ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/35806/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 р. (суддя Кучугурна Н.В.) в адміністративній справі №160/35806/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.12.2024 №226, яким його поновлено на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 осіб, які військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
12 січня 2026 р. до суду представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом заборони районним/міським, обласним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією та призовом ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням у справі №160/35806/25.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що позивач перебуває у розшуку ТЦК та СП з 24.12.2025, що відображається у застосунку резерв+ позивача, а отже відповідна інформація міститься у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та є підставою для затримання органами Нацполіції та доставлення до будь-якого ТЦК та СП незалежно від місця перебування позивача на військовому обліку, реєстрації чи фактичного місця проживання. Невжиття заходів забезпечення позову може спричинити для позивача негативні наслідки в разі його мобілізації, оскільки позивач стане військовослужбовцем, у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, буде істотно ускладнений. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підставою для відмови у задоволенні судом першої інстанції заяви про забезпечення позову стала обставина зазначення позивачем лише групи органів, які мають, за його доводами утриматись від вчинення буд-яких дій, пов`язаних з мобілізацією та призовом позивача на військову службу. Також за висновком суду першої інстанції, на цій стадії судового процесу, він не може дійти до переконання про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, як передбаченої законом підстави для забезпечення позову.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Процесуальне питання забезпечення позову врегульовано Главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 09 червня 2021 р. у справі №420/2157/20, «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
У поданій заяві позивач просив забезпечити поданий ним адміністративний позов шляхом заборони районним/міським, обласним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією та призовом ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням у справі №160/35806/25.
Однак, застосування судом заходів забезпечення позову щодо невизначеного кола осіб статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено. Перелік видів забезпечення позову, який наведений у цій процесуальній нормі, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відтак, суд може заборонити відповідачу вчиняти певні (тобто конкретні) дії та/або іншим особам (персоніфікованим, а не абстрактним) вчиняти дії, що стосуються предмета позову. 
Наведене у заяві про забезпечення позову формулювання заходу забезпечення позову, яке не відповідає приписам статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, є, на переконання колегії суддів, самостійною і достатньою підставою для відмови у її задоволенні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 р. в адміністративній справі №160/35806/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий