ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 
м. Київ

справа №520/6738/25
адміністративне провадження № К/990/45755/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О. О.,
суддів: Васильєвої І. А., Яковенка М. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України, третя особа - Акціонерне товариство «Харківобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Перцової Т. С., суддів: Жигилія С. П. , Макаренко Я. М.) у справі №520/6738/25
УСТАНОВИВ: 
І. Рух справи
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , платник податків) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач-1, ГУ ДПС в Харківській області, податковий орган), Державної податкової служби України (далі - відповідач-2, ДПС України), Акціонерного товариства «Харківобленерго», у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної №10366999/3261516135 від 15.01.2024 та № 10758018/3261516135 від 21.03.2024;
- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Харківській області щодо не прийняття до розгляду пояснень від 29.04.2024 та копій документів щодо податкової накладної № 1 від 27.12.2023, зареєстрованої в ЄРПН за №9370197334, реєстрацію якої було зупинено;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати подані для реєстрації ОСОБА_1 за датою їх подання:
- податкову накладну № 4 від 29.09.2023, зареєстрованої в ЄРПН за № 9276708294 на суму 422 548,41 гривень, у тому числі ПДВ 20% - 70 424,74 гривень;
- податкову накладну № 2 від 27.12.2023, зареєстрованої в ЄРПН за № 9375830065 на суму 664116 гривень, у тому числі ПДВ 20% - 110 686 гривень;
- податкову накладну № 1 від 27.12.2023 зареєстрованої в ЄРПН за № 9370197334, на суму 453 214,80 гривень, у тому числі ПДВ 20% - 75 535,80 гривень.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року клопотання ГУ ДПС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено.
Адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області, ДПС України, третя особа Акціонерне товариство «Харківобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 - задоволено.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року - скасовано, справу №520/6738/25 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
ІІ. Рішення судів першої і апеляційної інстанцій, мотиви їх ухвалення
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додано до позовної заяви належних та допустимих доказів, підтверджуючих поважність пропуску ним процесуального строку звернення до адміністративного суду в період з 13 серпня 2024 року по 08 квітня 2025 року, а приведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом не є такими, що відносяться до об`єктивних непереборних обставин, які не залежали від волі позивача, як юридичної особи та її керівника.
Судом відхилено доводи позивача стосовно адміністративного оскарження та обрахування строків з моменту отримання листа ДПС, оскільки матеріали справи не містять рішення Комісії ДПС за результатами розгляду скарги, а скаргу на рішення Комісії ГУ ДПС про відмову у реєстрації податкових накладних було подано позивачем з пропуском строку, передбаченого положеннями Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019.
Не взято до уваги судом першої інстанції і покликання позивача на ведення господарської діяльності у місті Харкові, існування складної безпекової ситуації у зв`язку з наявністю значної кількості повітряних тривог та обстрілів, оскільки саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України, не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.
Суд апеляційної інстанції виснував, що суд першої інстанції не правильно встановив дату, з якої слід відраховувати початок спливу строку на звернення до суду з позовом, а також взагалі не надав належної оцінки аргументам позивача щодо не отримання ним рішення за наслідками застосування процедури адміністративного оскарження, допустивши надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі, що, в свою чергу, позбавило позивача права на звернення до суду.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року та залишити в силі ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року. 
Касаційна скарга вмотивована тим, що суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови посилався на приписи Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та іншими особами та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 (далі - Порядок 916) без врахування сфери його дії та застосування, визначеної п. 3 цього Порядку. 
Відповідач-1 наголошує, що податковим органом було надано докази направлення листа ДПС від 26.12.2024 № 38985/6/99-00-18-02-03-06 (яким позивача повідомлено стосовно відсутності скарг з дотриманням вимог пункту 5 Порядку 1165 та який містить інформаційний характер стосовно руху скарги) ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на поштову адресу, зазначену у скарзі. Долучення позивачем даного листа до позовної заяви вказує на його отримання та ознайомлення зі змістом.
ГУ ДПС уважає, що суд апеляційної інстанції не зважав на прояв несумлінності позивача, що полягає у пропуску строку звернення, як до податкового органу, так і до суду стосовно оскарження рішень у адміністративному та, відповідно, судовому порядку.
Верховний Суд ухвалою від 20 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року справу прийнято до провадження судді Шишова О.О.
Позивач надав суду заяву, у якій зазначив про відсутність підстав, на його думку, для відкриття касаційного провадження.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (стаття 49 КАС України).
За змістом пунктів 3 і 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи відповідає позовна заява вимогам статей 160, 161, 172 КАС України; чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19 та від 16 лютого 2023 року у справі №803/1149/18 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
У постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №1.380.2019.006119 сформовано правовий висновок, відповідно до якого строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень, як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною другою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі №500/2276/24 в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина 2 статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина 4 статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового Кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
Як слідує зі змісту статті 123 КАС України, подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається до суду.
За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Також Суд звертає увагу на те, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта статті 123 КАС України).
При цьому дії судді першої інстанції, які мають вчинятись за наслідком отриманням позовної заяви визначені в статті 171 КАС України.
За приписами частини тринадцятої статті 171 КАС України вказано, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Слід звернути увагу, що положення частини тринадцятої статті 171 КАС України кореспондується із приписами вже наведеної частини третьої статті 123 КАС України, яка, при її буквальному аналізі, вказує про обов`язок суду оцінити доводи позивача про пропуск ним строку на звернення із позовом до суду, якщо такий факт був виявлений судом після відкриття провадження у справи.
З цього слідує, що суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 КАС України, має залишити позовну заяву без руху, надавши строк позивачу для надання заяви із вказівкою у ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду. 
Така практика висловлена Верховним Судом у постанова від 12 березня 2021 року у справі №620/244/19.
Верховний Суд у справі №640/5645/19 (постанова від 23 вересня 2020 року) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.
У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2025 року у справі №240/32727/22 Суд виснував:
« 22. Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
23. Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).
24. Аналогічні правила Кодекс адміністративного судочинства України розповсюджує й під час перегляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.
25. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.09.2020 у справі №640/5645/19 та від 25.05.2023 у справі №620/3811/22, на які слушно посилається позивач в обґрунтування вимог касаційної скарги.».
Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зазначає, що аргументуючи доводи пропуску звернення до суду, позивачем вказано, що 03.12.2024 через електронний кабінет платника податків направлялася до ДПС України скарга. Проте, оскільки відповіді на скаргу у визначені строки не отримував, 21.01.2025 направлені на електронну адресу ДПС України та через електронний кабінет відповідні запити про надання відповіді за результатом розгляду скарги. 
27.01.2025 на електронну адресу отримано відповідь ДПС України від 27.01.2025 за вих. №159/ЗПІ/99-00-18-02-03-10 на запит від 21.01.2025, яка містила інформацію, що подана ФОП ОСОБА_1 скарга на рішення та дії контролюючого органу розглянута та попередньо зареєстрована за № 46716/6 від 03.12.2024. До відповіді також додано копію листа ДПС України щодо розгляду раніше поданої скарги, а саме згідно листа-відповіді ДПС України від 26.12.2024 вих. № 38985/6/99-00-18-02-03-06 скаргу ФОП ОСОБА_1 розглянуто та залишено без задоволення.
Щодо встановлення моменту початку перебігу строку звернення до адміністративного суду судом першої інстанції у контексті спірних правовідносин установлено таке на надано наступну оцінку:
строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних обраховується з моменту винесення Комісією ГУ ДПС рішень про відмову у реєстрації податкових накладних, тобто з 21.03.2024 (рішення №10758018/3261516135 від 21.03.2024 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 27.12.2023), з 15.01.2024 (рішення №10366999/3261516135 про відмову у реєстрації податкової накладної № 4 від 29.09.2023) та становить шість місяців;
строк звернення до суду сплив відповідно: 17.09.2024 та 13.08.2024, до суду позивач звернувся 25.03.2025.
Щодо аргументів позивача адміністративного оскарження судом першої інстанції у контексті спірних правовідносин установлено таке на надано наступну оцінку:
наведені доводи позивача стосовно адміністративного оскарження та обрахування строків з моменту отримання листа ДПС не можуть бути взяті до уваги, з огляду на відсутність рішення Комісії ДПС за результатами розгляду скарги;
позивачем подано скаргу на рішення Комісії ГУ ДПС про відмову у реєстрації податкових накладних з пропуском строку, передбаченого положеннями Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.22.2019;
листом ДПС від 26.12.2024 №38985/6/99-00-18-02-03-06 ФОП ОСОБА_1 повідомлено стосовно відсутності станом на надання відповіді надходження скарг на рішення Комісії ГУ ДПС № 10758018/3261516135 від 21.03.2024, №10366999/3261516135 від 15.01.2024 з дотриманням вимог пункту 5 Порядку №1165 (Порядком №1165 визначено, що платник податку може подати скаргу протягом 10 робочих днів, що настають за днем прийняття рішення комісією регіонального рівня).
За встановлених обставин, суд першої інстанції також виснував, що матеріали справи не містять належних доказів та доводів того, яким чином вказані обставини унеможливили своєчасне звернення як до ДПС, так і до суду з відповідним позовом, скаргою з урахуванням функціонування підсистеми «Електронний суд», електронного документообігу та можливості дистанційного подання позовної заяви, скарги, документів, які б підтверджували форс-мажорні обставини, які прямо б вплинули на здатність позивача діяти в межах передбаченого законом строку.
Суд зазначив, що приведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом не є такими, що відносяться до об`єктивних непереборних обставин, які не залежали від волі позивача, як юридичної особи та її керівника.
У контексті наведеного позиція позивача полягає у тому, що позов подано у тримісячний строк з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги (лист-відповідь ДПС України від 26.12.2014 отримано 27.01.2025 у відповідь на запит).
Позивач наполягає на тому, що скарга була прийнята для розгляду, розглядалась та Комісія ДПС України мала винести рішення, позаяк судом повністю проігноровано обставину недотримання контролюючим органом власних процедур, що призвело до не прийняття факту адміністративного оскарження.
Відповідач, у свою чергу, зазначає, що останнім днем подання скарги на рішення №10758018/3261516135 відповідно до вимог пункту 3 Порядку №1165 є 31 березня 2024 року, а скарги на рішення №10366999/3261516135 - 25 січня 2024 року, проте фактично ж платником податку було подано скаргу 03 грудня 2024 року, тобто після спливу понад 8 та 10 місяців відповідно. 
Податковий орган звертає увагу, що скарги, подані з порушенням строків, залишаються без розгляду по суті, Порядок №1165, який регулює спірні відносини, не передбачає можливості поновлення або продовження строку подання скарги (окрім того платником було пропущено строк понад 6 місяців). Цей строк є преклюзивним та обов`язковим для дотримання.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції акцентував на тому, що відповідачами не доведено належними доказами події вручення позивачу рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги (за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html наявний у реєстрі згрупованих поштових відправлень номер поштового відправлення 060099774388, колегією суддів встановлено, що за таким номером дані про відправлення на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі).
Тому, суд дійшов висновку, що спірні у цій справі рішення, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, можуть бути оскаржені протягом шестимісячного строку, який підлягає обчисленню з дня звернення до контролюючого органу зі скаргою, тобто з 03.12.2024.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що залишаючи позовну заяву без розгляду з підстав пропуску шестимісячного строку, суд першої інстанції не правильно встановив дату, з якої слід відраховувати початок спливу строку на звернення до суду з позовом, а також взагалі не надав належної оцінки аргументам позивача щодо не отримання ним рішення за наслідками застосування процедури адміністративного оскарження, допустивши надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі, що в свою чергу позбавило позивача права на звернення до суду.
За вищевикладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені частиною 4 статті 123 КАС України підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин у справі вважав, що ухвала прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
Суд звертає увагу на заявлені позовні вимоги, зокрема, визнання протиправними дій ГУ ДПС щодо неприйняття до розгляду пояснень щодо податкової накладної №1 від 27 грудня 2023 року.
У цьому випадку оцінка дотримання строків звернення до суду із такою вимогою є відмінною від позовних вимог про скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних, у тому числі і за доведеності чи спростуванні факту адміністративного оскарження.
Верховний Суд у постанові від 08 січня 2026 року у справі №580/10048/24 зазначив таке:
« Верховний Суд звертає увагу, належних та допустимих доказами, які б достеменно підтвердили факт надіслання Товариству рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 04.07.2024 №20342/6/99-00-06-01-03-06, як-то: фіскальний чи касовий чек про відправлення поштового відправлення, реєстр згрупованих поштових відправлень, опис вкладення, належним чином засвідчена копія рекомендованого поштового відправлення, яке містить зазначення адресата та дату його відправлення, довідка відділення поштового зв`язку про вручення (невручення) поштового відправлення адресату, матеріали справи не містять, тоді як вказані обставини входять до предмету доказування та підлягають обов`язковому встановленню судом, оскільки саме від дати отримання Товариством рішення ДПС України про результати розгляду скарги платника податків (або у разі встановлення обставин стосовно того, що рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України) слід обраховувати відлік строку для звернення до суду після закінчення процедури адміністративного оскарження.».
У статті 9 КАС України, окрім інших принципів адміністративного судочинства, закріплено й принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина третя статті 73 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Також слід зазначити, що положеннями пункту 201.16 статті 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 11.22.2019 (далі - Порядок №1165), який є нормативно-правовим актом, що визначає процедуру та порядок дій контролюючих органів у відповідних правовідносинах. У п. 1 Порядку №1165 прямо вказано, що цей Порядок визначає механізм розгляду скарг, зокрема, щодо рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд уважає слушними доводи касаційної скарги, що спірні правовідносини регулює Порядок №1165, зокрема, і порядок розгляду скарг на рішення Комісій, а не Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та іншими особами та їх розгляду контролюючими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916, який розроблено на підставі статті 191 розділу I та статей 55, 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, статті 24 глави 4 розділу I Митного кодексу України, з урахуванням вимог статті 8 Закону України «Про звернення громадян», на який послався суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції.
Проте, наведене не впливає безпосередньо на правильний висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування ухвали з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду справи з метою з`ясування обставин, що мають значення у справі.
Слід зазначити про необхідність надання оцінки усім доводам учасників справи в площині дотримання строків звернення до суду, у тому числі:
за доведеності чи спростуванні обставин адміністративного оскарження рішень, про скасування яких позивач просив у позові;
добросовісної чи пасивної поведінки позивача, що виявилась у не з`ясуванні протягом тривалого часу результатів розгляду поданої ним скарги;
наявності доказів щодо повідомлення про вручення поштового відправлення (зворотного боку конверта з даними про відправника, адресата та заповненою довідкою про причини повернення / досилання). 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із правовою оцінкою доказам у цій справі й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Відповідач фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів.
Касаційна скарга не містить відомостей про обставини, які свідчили б про порушення апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Стосовно заяви, що подана до суду касаційної інстанції, у якій представник позивача зазначає, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року не підлягає оскарженню з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України (не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження) та вважає, що касаційне провадження було відкрито помилково.
Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2025 року у справі №367/252/24 відступила від раніше сформованого висновку об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у справі №380/970/24 та чітко зазначила: ухвали суду першої інстанції, які належать до переліку, визначеного процесуальними кодексами, після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути предметом касаційного оскарження - незалежно від результату апеляційного розгляду. Це гарантує реалізацію права кожного учасника процесу на ефективний та повноцінний доступ до правосуддя, включаючи можливість перегляду рішень у всіх трьох судових інстанціях.
Отже, ухвали суду першої інстанції, перелік яких міститься у частині другій статті 328 КАС України, після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути предметом касаційного оскарження незалежно від результату їх перегляду судом апеляційної інстанції.
Отже, Суд не вбачає підстав для розгляду та задоволення заяви представника позивача.
Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі №520/6738/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий О. О. Шишов
Судді І. А. Васильєва
М. М. Яковенко