РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/22847/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується – Позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі іменується – Відповідач), в якому Позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.08.2025 № 172050007405 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі з інвалідністю 1 групи підгрупи Б; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі з інвалідністю 1 групи підгрупи Б, починаючи з 12 березня 2025 року, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії періоди роботи у Потоцькій середній школі з 01.01.2004 по 30.09.2004 та з 08.08.2006 по 31.08.2006, а також період отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку з 14.09.2012 по 13.07.2015.
Стислий виклад позиції Позивача.
Позивач зазначає, що звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак Відповідачем відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, а саме 6 років. Позивач вважає відмову протиправною, тому просить суд позовні вимоги задовільнити повністю.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Ухвалою суду від 12.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , 1984 року народження, звернулася до Пенсійного органу з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в України в Рівненській області від 06.06.2025 №172050007405 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного набутого страхового стажу. Зарахований пенсійним органом страховий стаж 1 рік 4 місяці 13 днів.
29.07.2025 Позивачка повторно звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та надала додаткові документи для підтвердження страхового стажу необхідного для призначення пенсії по інвалідності. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 172050007405 від 04 серпня 2025 року Позивачці було повторно відмовлено в призначенні пенсії через недостатність набутого страхового стажу. Було зараховано страховий стаж в кількості 2 роки 8 місяців 11 днів, необхідна кількість страхового стажу повинна становити не менше 6 років. 
До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 02.09.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.10.1984, та період догляду за дитиною до 3-річного віку з 28.01.2005 по 27.04.2005 згідно довідки №12/02-10/597-25 від 16.05.2005 оскільки відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року.
Вважаючи протиправними дії Відповідача щодо не зарахування спірних періодів, Позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке. 
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. 
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
За змістом частини 1 статті 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. 
Відповідно до частини 1 статті 32 статті 30 Закону № 1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю I групи: від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років. 
Як вбачається з матеріалів справи дата народження Позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 50/25/1700/Р від 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 було встановлено 1 групу інвалідності підгрупи Б починаючи з 12 березня 2025 року.
Тобто на момент настання інвалідності (12.03.2025) їй виповнилось повних 40 років.
Страховий стаж Позивачки, який визнаний Відповідачем становить 2 роки 8 місяців 11 днів.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 30.09.2004 та з 01.01.2005 по 14.01.2005, суд зазначає таке. 
Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктами 3, 17 18, 23 - 25 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку. Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі. У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.2002 Позивачка працювала в період з 02.09.2002 по 14.01.2005 у Потоцькій середній школі (а.с.36).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. 
Згідно з абз. 2 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
Частиною першою статті 15 Закону № 1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці. 
Згідно частини другої статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. 
За приписами частини шостої статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. 
Частиною дванадцятою статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI). 
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464- VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. З наведеного видно, що обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника. 
Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків та/або неподання звітності стосовно працюючих працівників, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками та/або неподання звітності до контролюючих органів щодо працюючих на підприємстві осіб не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17. 
Тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу Позивачки.
Що стосується періоду догляду за дитиною до 3 років з 14.09.2012 по 13.07.2015, суд зазначає наступне.
Відповідно до довідки № 796 від 22.07.2025, виданої управлінням соціального захисту населення Вараської районної державної адміністрації, позивачка в період з 14.09.2012 по 13.07.2015 отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.34).
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини. 
Відповідно до підпункту 2.2.14. Переліку застрахованих осіб Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 №21-1, (Далі Перелік застрахованих осіб) застрахованими особами вважаються особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Згідно частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до пункту ж) частини 3 статті 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. 
В пункті 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) зазначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. 
Як встановлено судом у період з 14.09.2012 по 13.07.2015 ОСОБА_1 отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, що підтверджується як свідоцтвом про народження дитини так і довідкою № 796 від 22.07.2025. 
Відповідно орган соціального захисту населення, в якому Позивачка перебувала на обліку зобов`язаний був сплатити страхові внески за час отримання нею допомоги по догляду за дитиною. Відтак Позивачка не має нести відповідальність за таку бездіяльність державних органів.
Відтак, суд приходить до висновку про необхідність зарахування вказаного періоду до страхового стажу.
Як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 04.08.2025 № 172050007405 про відмову в призначенні Позивачу пенсії по інвалідності є протиправним та підлягає скасуванню.
З метою ефективного захисту прав Позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі з інвалідністю 1 групи підгрупи Б зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії періоди роботи у Потоцькій середній школі з 01.01.2004 по 30.09.2004 та з 08.08.2006 по 31.08.2006, а також період отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку з 14.09.2012 по 13.07.2015.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 04.08.2025 № 172050007405 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі з інвалідністю 1 групи підгрупи Б.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі з інвалідністю 1 групи підгрупи Б, зарахувавши до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії періоди роботи у Потоцькій середній школі з 01.01.2004 по 30.09.2004 та з 08.08.2006 по 31.08.2006, а також період отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку з 14.09.2012 по 13.07.2015.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 березня 2026 року 

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 42098368) 

Суддя       К.М. Недашківська