Дата документу 24.03.2026	Справа № 554/6899/24	
 	Провадження № 2/554/1667/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: 
головуючого судді – Сініцина Е.М., 
за участю секретаря судового засідання – Кувіти М.М., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за комунальні послуги, 

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 61 612,82 грн., що виникла за період часу з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2024 року, за надані послуги в квартиру АДРЕСА_1 , оскільки свої зобов`язання щодо оплати послуг відповідачі виконували не належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2024 року, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику, але з повідомленням сторін.
28 квітня 2025 року, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», назву Октябрського районного суду м. Полтави було змінено на «Шевченківський районний суд міста Полтави».
Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про час та дату слухання справи повідомлялася шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення, у судове засідання не з`явилася. 
Відповідач ОСОБА_3 , на цей час ОСОБА_4 надала Відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в кв. АДРЕСА_1 у солідарному порядку з ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 не є учасником договірних відносин з Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового і господарства «Полтаватеплоенерго» і не проживає за вказаною адресою з 01.06.2020 та не користується послугами позивача. Вказане підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, що додається. 11.08.2013 ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 змінила своє прізвище на – « ОСОБА_6 », що підтверджено світлокопію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 13 серпня 2011 року. 
Відповідач ОСОБА_7 не є споживачем послуг з теплопостачання ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в квартиру АДРЕСА_1 , оскільки не проживає за вказаною адресою з 01.06.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 19.12.2024 року №2024/015078736, відповідно, не користується послугами позивача.
У зв`язку з вище викладеним, суд погоджується з позицією відповідачки, про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки відповідачка не користується послугами позивача, зареєстрована за іншою адресою, ще в 2011 році змінила прізвище на ОСОБА_6 , а позивач подає позов в 2024 році до ОСОБА_3 , яка не являється учасником договірних відносин з Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового і господарства «Полтаватеплоенерго».
Позивачем не зазначено чи перебуває квартира у приватної чи комунальної власності, що впливає на визначення законних підстав та застосування відповідних норм права. 
Вказані судом обставини, позбавляють суд застосувати конкретні норми Закону, оскільки для приватного житла, між інших, це статті 160,162 ЖК України, 321 ЦК України, а для комунального – статті 63,64 ЖК України.
Солідарний порядок стягнення заборгованості застосовується у разі укладеного договору між власником та/або співвласниками та особами, що зареєстровані в квартирі, про що позивачем не вказано в позовній заяві та не надано доказів укладання саме такого договору. Солідарний порядок може бути застосований до осіб, що проживають в квартирі за договором найму та повнолітніх членів сім`ї.
Тобто, суд вважає, що статус житла, який не доведений позивачем, впливає на правильне застосування норм матеріального права, а також порядку стягнення, або солідарного, або лише з власника (співвласників).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
В Постанові Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20 (провадження № 61-7861св22) викладена правова позиція:
«Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та багатьох інших....
Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним. Отже, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12))».
Суд зазначає, що застосування принципи «jura novit curia», можливо якнайменше за умови встановлення конкретних обставин, які не доведені позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Саме обов`язок позивача, відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, в позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.
Крім того, суд вважає, що саме позивач повинен вказати норми матеріального права, які він просить застосувати до виниклих правовідносин, а не зазначати їх взагалі, ставлячи суд в положення – «обирай будь який» застосовуючи принцип «jura novit curia».
Суд вважає, що сумніви викладені в Постанові Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20 (провадження № 61-7861св22), де «.. принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача..» є такими, що викривають невідповідність застосування принципу «jura novit curia» з нормами цивільного процесуального законодавства України.
Враховуючи, що судове рішення може бути скасоване з підстав порушення норм процесуального права, до якого не відносяться незастосування правової позиції Верховного Суду, то суд вважає доцільним застосовувати норми ЦПК України, а саме положення статей 2, 12 та 13, а також право на справедливий суд.
Тобто, суд стоїть на позиції відстоювання права на справедливий суд, принципу змагальності та рівності сторін, в тому числі і в частині зазначення позивачем норм Закону, які, на думку позивача, підлягають застосуванню, а суд перевірить їх відповідність виниклим правовідносинам. 
Крім того, на підтвердження позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надало Розрахунок заборгованості, який неможливо взяти до уваги, оскільки суд погоджується з правовою позицією Полтавського апеляційного суду, що викладена у Постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 554/11791/23, де вказана необхідність вказувати в розрахунку заборгованості відомості про те – коли і на ім`я кого відкритий особовий рахунок.
З наданого позивачем Розрахунку вбачається, що він містить лише адресу - квартира АДРЕСА_1 , і не містить інших відомостей.
Позивачем не надані покази будинкового лічильника, що підтверджують правильність нарахування наданих послуг всьому будинку і вирахування об`єму наданих послуг в квартиру відповідача, відповідно, Розрахунок містить лише цифри, що не підтверджені позивачем. 
Крім того, суд вважає, що позивачем навіть не надані докази, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання та гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 , не долучені Акти виконаних робіт тощо.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, тому в позові необхідно відмовити.
Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а оскільки в позові відмовлено, то судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3 028,00 гривень не підлягають відшкодуванню.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, заявлене відповідачкою ОСОБА_4 , суд зазначає про наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В частинах 5,6 ст.137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача надано підтвердження витрат позивача на професійну правову допомогу: Договором про надання правової допомоги №0202 від 02.02.2025 року, Ордером на надання правничої допомоги від 06 січня 2025 року, Квитанцією на оплату послуги «правова допомога» від 03.02.2025 року серія ААК № 746319. 
Суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу, що є співмірним із складністю справи, об`ємом виконаних робіт, тому вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача – ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
Суд вважає, що представник позивача не довів неспівмірності витрат на правову допомогу. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 263-265, 268, 280, 289 ЦПК України, суд, –

В И Р І Ш И В :

В позові Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за комунальні послуги – відмовити.
Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_7 суму коштів витрачених на оплату правової допомоги у розмірі 3 000,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції, шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Сторони у справі:
Позивач – Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місце знаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, Р/рахунок № НОМЕР_3 в АБ «УкргазБанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Відповідач – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 .

Суддя Е.М. Сініцин.