ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 24 лютого 2026 року 	Справа № 903/36/26	

Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання – Гандзілевська Яна Вікторівна
за відсутності представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/36/26 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” про припинення трудових відносин,
ВСТАНОВИВ:
12.01.2026 ОСОБА_1 надіслала до суду позовну заяву до Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів”, в якій просить суд припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) та Публічним акціонерним товариством “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” (ідентифікаційний код 05500204, адреса: вул. Луцька, 209, м. Володимир, Волинська обл., 44700), з дати набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку із звільненням з посади директора, із внесенням змін до відомостей про керівника Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” (ідентифікаційний код 05500204, адреса: вул. Луцька, 209, м. Володимир, Волинська обл., 44700), що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка, користуючись своїм правом, у встановленому законом порядку попередила про скликання засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” щодо вирішення питання про її звільнення (припинення повноважень), натомість учасники на засідання наглядової ради не з`явились, що позбавило позивачки можливості бути звільненою з посади директора.
Ухвалою суд від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач ухвалу суду отримав 15.01.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, строк для подачі відзиву до 30.01.2026.
Відзив на адресу суду не надходив.
Представник позивачки 10.02.2026 подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника позивача.
Ухвалою суд від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24 лютого 2026 року.
23.02.2026 представник позивачки сформував в системі “Електронний суд” заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.
Відповідач в призначене засідання не з`явився, разом з цим належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням загальних зборів від 31 березня 2011 року ВАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» (на даний час ПАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів») згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» від 31 березня 2011 року (а.с.6-21), обрано одноосібний виконавчий орган ВАТ «Володимир-Волинський КМП» у складі директора. Призначено (обрано) директором ВАТ «Володимир-Волинський КМП» Якимчук Світлану Іванівну.
Згідно наказу №-1-о/с від 01.04.2011 (а.с.22) ОСОБА_1 відповідно до рішення загальних зборів акціонерів, протокол від 31.03.2011, переведено з голови правління ВАТ «Володимир-Волинський КМП» на посаду Директора з 01.04.2011 з наданням права першого підпису.
24 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Наглядової Ради ПАТ «Володимир-Волинський КМП» із письмовою заявою (а.с.27) про звільнення її з посади директора ПАТ «Володимир-Волинський КМП» за власним бажанням. 
Вказану заяву про звільнення надіслано ПАТ «Володимир-Волинський КМП» засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною та фіскальними чеком (а.с.28).
29 листопада 2025 року ОСОБА_1 , як директором (виконавчим органом) Товариства, було направлено повідомлення (а.с.75) про скликання наглядової ради ПАТ «Володимир-Волинський КМП» 10 грудня 2025 року.
У вказаному повідомленні було вказано, що наглядова рада скликається на вимогу виконавчого органу; час та дата проведення засідання - 10 грудня 2025 року о 12.00 год; місце проведення засідання - Волинська обл., м. Володимир, вул. Луцька, 209. 
Порядок денний засідання: 
1. Про звільнення (припинення повноважень) ОСОБА_1 з посади директора ПАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів». 
2. Про обрання директора ПАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів». 
3. Про уповноваження осіб вчинити необхідні дії та подати документи для внесення в ЄДР змін до відомостей про Товариство, пов`язаних із зміною керівника.
Вказане повідомлення про скликання наглядової ради з викладеним порядком денним, разом із доданою копією заяви ОСОБА_1 про звільнення було направлено позивачкою на адреси реєстрації і фактичного проживання учасників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що підтверджується описами вкладень у цінний лист, накладними та фіскальними чеками (а.с.77-80).
Відповідно до п. 8.1. статуту Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів”, управління Товариством здійснюють: вищий орган товариства - Загальні збори акціонерів Товариства; Наглядова рада; Виконавчий орган-Директор.
Пунктом 8.1.1 статуту товариства передбачено, що посадовими особами Товариства визнаються голова та члени Наглядової ради. Ревізійної комісії, Директор. Обмеження щодо поєднання однією особою зазначених посад встановлюються законом.
Згідно п. 8.3. статуту для контролю за діяльністю виконавчого органу Товариства та захисту прав акціонерів у Товаристві створюється Наглядова рада. Склад і компетенція Наглядової ради, порядок проведення її роботи визначаються відповідно до чинного законодавства України, цього Статуту.
Відповідно до п. 8.4. статуту виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор. Організація його роботи визначається відповідно до чинного законодавства України, Цього Статуту.
Підпунктом 8 пункту 10.3 статуту передбачено, що питання обрання та припинення повноважень директора належать до компетенції наглядової ради Товариства.
Склад наглядової ради був визначений п.п. 8, 9 протоколу чергових загальних зборів акціонерів Товариства від 28 серпня 2014 року. До складу наглядової ради входили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_5 15 жовтня 2014 року подав заяву про вихід зі складу наглядової ради, а ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Відповідно до п.10.7.1 статуту засідання Наглядової ради скликаються за ініціативою Голови наглядової ради або на вимогу члена Наглядової ради, Ревізійної комісії, Виконавчого органу або його члена.
Згідно п. 10.7.3. статуту засідання Наглядової ради проводяться в міру необхідності, але не рідше одного разу в квартал.
Пунктом 11.1. статуту передбачено, що одноосібним Виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною Діяльністю, діє від його імені в межах передбачених цим Статутом, чинним законодавством країни та Внутрішніми документами Товариства, та організовує виконання рішень Загальних зборів та Наглядової ради є Директор Товариства.
Враховуючи викладене, позивачкою зазначено, що незважаючи на відправлені позивачкою документи, засідання Наглядової Ради ПАТ «Володимир-Волинський КМП» для вирішення питання про її звільнення 10 грудня 2025 року не відбулося через неявку членів Наглядової ради та припиненням повноважень одного з членів Наглядової Ради. 
Позивачка позбавлена можливості реалізувати передбачене частини 1 статті 38 КЗпП України право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Позивачка доклала усіх зусиль задля реалізації свого права на припинення трудових відносин, виконала вимоги КЗпП України та Закону України "Про акціонерні товариства" щодо порядку припинення трудових відносин з ініціативи працівника, однак внаслідок непроведення засідання Наглядової ради та бездіяльності відповідача, позивачка не може припинити трудові відносини.
Вказані обставини, на думку позивачки, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 4 ЦПК України.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
У постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.18, справа № 338/180/17, від 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц, від 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц, від 15.09.20, справа № 469/1044/17).
Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.05.2020 по справі № 910/7164/19, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка на її думку порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).
За змістом пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).
До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №488/362/22 зазначила, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальним у таких ситуаціях є відносини корпоративні.
Рішенням загальних зборів від 31 березня 2011 року ВАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» від 31 березня 2011 року (а.с.6-21), обрано одноосібний виконавчий орган ВАТ «Володимир-Волинський КМП» у складі директора. Призначено (обрано) директором ВАТ «Володимир-Волинський КМП» Якимчук Світлану Іванівну.
Згідно наказу №-1-о/с від 01.04.2011 (а.с.22) відповідно до рішення загальних зборів акціонерів, протокол від 31.03.2011, переведено ОСОБА_1 з голови правління ВАТ «Володимир-Волинський КМП» на посаду Директора з 01.04.2011 з наданням права першого підпису.
Відповідно до трудового законодавства України, а саме статті 38 Кодексу законів про працю України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (Аналогічні висновки викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17).
Відповідно до ст. 75 Закону України «Про акціонерні товариства» засідання наглядової ради скликаються на вимогу виконавчого органу товариства чи його члена, керівника підрозділу внутрішнього аудиту (внутрішнього аудитора), інших осіб, визначених статутом та/або положенням про наглядову раду акціонерного товариства. Особи, які скликали засідання наглядової ради, мають право брати участь у такому засіданні наглядової ради.
На вимогу наглядової ради в її засіданні або в розгляді окремих питань порядку денного засідання беруть участь члени виконавчого органу товариства та інші визначені наглядовою радою особи в порядку, встановленому положенням про наглядову раду.
Засідання наглядової ради проводяться за потреби з періодичністю, визначеною статутом акціонерного товариства. Засідання наглядової ради є правомочним, якщо в ньому бере участь більше половини її складу, за умови, що інше не передбачено статутом акціонерного товариства. У разі дострокового припинення повноважень одного чи кількох членів наглядової ради і до обрання повного складу наглядової ради засідання наглядової ради є правомочними для вирішення питань відповідно до її компетенції, за умови що кількість членів наглядової ради, повноваження яких є чинними, становить більше половини її загального складу. Рішення наглядової ради приймається простою більшістю голосів членів наглядової ради від їх загальної кількості, які мають право голосу, якщо для прийняття такого рішення статутом акціонерного товариства не передбачено більшої кількості голосів.
Згідно ст. 81 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства (далі - виконавчий орган) здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор). Членом виконавчого органу може бути будь-яка фізична особа, яка має повну цивільну дієздатність і не є членом наглядової ради чи працівником служби внутрішнього аудиту (внутрішнім аудитором) цього товариства.
Відповідно до ст. 84 Закону України «Про акціонерні товариства» повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів.
Повноваження члена виконавчого органу припиняються за рішенням наглядової ради, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів.
Підпунктом 8 пункту 10.3 статуту Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” передбачено, що питання обрання та припинення повноважень директора належать до компетенції наглядової ради Товариства.
Відповідно до п.10.7.1 статуту засідання Наглядової ради скликаються за ініціативою Голови наглядової ради або на вимогу члена Наглядової ради, Ревізійної комісії, Виконавчого органу або його члена.
Як вже зазначив суд, повідомлення про скликання наглядової ради для проведення засідання 10.12.2025 о 12:00год з викладеним порядком денним, разом із доданою копією заяви ОСОБА_1 про звільнення було направлено позивачкою на адреси реєстрації і фактичного проживання учасників Наглядової ради ОСОБА_8 і ОСОБА_3 , що підтверджується описами вкладень у цінний лист, накладними та фіскальними чеками наявними у матеріалах справи (а.с.77-80), однак останні залишені без належного реагування.
Отже, докази, що містяться у матеріалах справи, свідчать про належну реалізацію позивачкою свого права на звільнення за власною ініціативою (ст. 38 КЗпП України), завчасно повідомивши про це Наглядову раду — орган, до компетенції якого згідно зі ст. 75 Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту ПАТ “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” належить питання припинення повноважень директора. 
Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Позивач, з метою захисту своїх прав, правомірно просить суд саме припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» з дати набрання рішенням суду законної сили.
За умовами статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення правовідношення.
Згідно зазначеного правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №127/27466/20 від 06.09.2023, за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, однак належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі N 758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання / подання заяви про звільнення, як у цій справі, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку права позивача підлягають захисту шляхом припинення повноважень на майбутнє, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України.
Отже, позовні вимоги в частині припинення трудових відносин між Публічним акціонерним товариством «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» та ОСОБА_1 з моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ПАТ «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів» внести зміни до відомостей про керівника Публічного акціонерного товариства «Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів», що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців – це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” систему органів у сфері державної реєстрації становлять: Міністерство юстиції України, інші суб`єкти державної реєстрації. 
За змістом пункту 14 статті 1 цього Закону суб`єктами державної реєстрації в тому числі є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб - підприємців (крім випадків, передбачених статтею 25-1 цього Закону).
Відповідно до статті 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Отже, суд зазначає, що рішення суду про припинення трудових правовідносин є підставою для проведення відповідної державної реєстрації зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі про юридичну особу будь-яким державним реєстратором в межах України в силу повноважень, визначених законодавством.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Таким чином, процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з товариством має супроводжуватись виключенням відомостей про директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань із внесенням до реєстру відповідних даних.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Враховуючи зазначене, у зв`язку із прийняттям судом рішення про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем, суд вважає, що з метою забезпечення ефективності судового захисту і унеможливлення необхідності вчинення будь-яких інших заходів задля захисту визначеного інтересу позивача, припинення спірних трудових відносин має бути здійснено із внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та Публічним акціонерним товариством “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” (44700, Волинська обл., м. Володимир, вул. Луцька, буд. 209, код ЄДРПОУ 05500204), з дати набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку із звільненням з посади директора, із внесенням змін до відомостей про керівника Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” (44700, Волинська обл., м. Володимир, вул. Луцька, буд. 209, код ЄДРПОУ 05500204), що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Володимир-Волинський комбінат молочних продуктів” (44700, Волинська обл., м. Володимир, вул. Луцька, буд. 209, код ЄДРПОУ 05500204) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3328грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повне рішення суду підписано 24.02.2026.

Суддя   І. О. Гарбар