ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/11618/24 Головуючий суддя І інстанції Черняк В. Г.
Провадження № 22-ц/818/987/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: оренди

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року          м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Вагоровської Анжеліки Едуардівни на рішення Індустріального районного суду м. Харкова 03 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Тавільжанске» про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та розірвання договору оренди землі,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вагоровської А.Е. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з ПСП «Тавільжанське» на користь ОСОБА_1 50 106,21 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 30.11.2016 року; розірвати Договір оренди землі від 30.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Тавільжанське» у зв`язку із істотним порушенням умов Договору, судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. від 17.12.2018 року, є власником земельної ділянки загальною площею 5,631 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №6325785500:01:002:0242. 
30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (спадкодавець, попередній власник земельної ділянки) та ПСП «Тавільжанське» було укладено Договір оренди землі. 
18 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору оренди від 30.11.2016 року, відповідно до якої новим орендодавцем за Договором є позивач, договір укладено до 16.12.2028 року, орендна плата за договором складає 14 582, 04 грн. 
Таким чином, відповідно до Договору оренди від 30.11.2016 року сторони встановили орендну плату у розмірі 14 582,04 грн. за один рік користування об`єктом оренди з урахуванням індексів інфляції. 
Проте, відповідач в порушення умов Договору оренди, плату за користування земельною ділянкою, що належить позивачу за 2022, 2023 та 2024 роки не сплатив, порушивши умови договору оренди.
З урахуванням п. 10 Договору оренди, сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2022 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає – 18 572,12 грн. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2023 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає – 15 430,26 грн. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2024 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає – 16 103,53 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості на день подання позову, за розрахунком позивача складає: 18 572, 12 гривень (орендна плата за 2022 рік з урахуванням інфляції) + 15 430, 56 грн. (орендна плата за 2023 рік з урахуванням інфляції) + 16 103, 53 (орендна плата за 2024 рік з урахуванням інфляції) = 50 106,21 гривень.
Рішенням Індустріального районного суду м.Харкова від 03 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПСП «Тавільжанське» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 30.11.2016 року за 2023 та 2024 роки в загальному розмірі 31534 грн 09 коп.
Стягнуто з ПСП «Тавільжанське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1524,42 грн,
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Вагоровська А.Е. посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції зазначено, що суд вважає встановленим порушення відповідачем строків оплати орендної плати позивачу за 2023 та 2024 роки (тобто за два повні роки). Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про дострокове розірвання Договору оренд з причин систематичної несплати орендної плати, оскільки самим же судом встановлено, що відповідачем будо допущено несплату орендної плати з 2022 року по 2024 рік. 
Окремо звертає увагу апеляційного суду на відмову суду першої інстанції у задоволенні вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2022 рік. Відмовлячи у стягнення такої орендної плати за 2022 рік суд послався на ч.6 ст. 762 ЦК України, відповідно до якої, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. При цьому у разі виникнення спору з власником щодо можливості використання орендованого майна в період воєнного стану саме орендар повинен буде довести, що можливості користування у нього не було. Проте, запровадження воєнного стану на території України та настання форс-мажорних обставин не є підставою звільнення орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату
В матеріалах справі відсутні документи, які б підтверджували неможливість використання відповідачем саме спірної земельної ділянки у 2022 році, відсутні докази що така ділянка насправді не використовувалась, всі докази, на які посилається відповідач стосуються загальних обставин у районі, де знаходиться земельна ділянка, що належить позивачу. А отже судом не було встановлено чіткий причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили та неможливістю відповідача сплатити орендну плату позивачу за користування його земельною ділянкою у 2022 році. 
Таким чином, вважає, що відповідачем не було належним чином підтверджене виконання своїх зобов`язань за Договорами оренди земельної ділянки, власником якої є позивач, а судом неправомірно всупереч висновкам, викладеним в самому ж оскаржуваному рішення помилково відмовлено у задоволенні вимоги про дострокове розірвання Договору оренди.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка розташована території, яка згідно Наказу Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309 щодо віднесення с. Новомиколаївка 26.02.2022 по 08.09.2022р. до зони активних бойових дій, - знаходилося на тимчасово окупованій території України, а після звільнення Збройними Силами України з 08.09.2022 р. даний населений пункт відноситься до зони можливих бойових дій. Дана територія являється потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами.
Крім того, у зв`язку із вторгненням російських військ на територію сіл Новомиколаївка та Тавільжанка на полях не проводилися агротехнічні заходи, не було зібрано урожай озимих, через обстріли поля спалені, заміновані, господарство знаходилося під окупацією та в зоні бойових дій, що не дало змоги проводити збирання урожаю, обробіток, посів озимих та ярових культур.
З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про неможливість використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади, в період з лютого 2022 року по вересень 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією та в зоні активних бойових дій, в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів збір врожаю та посівну компанію.
За таких обставин, суд вважав обґрунтованими заперечення відповідача щодо відсутності у відповідача обов`язку по виплаті орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки відповідно до вимог ст. 762 ЦК України, у зв`язку із неможливістю використання орендованої земельної ділянки.
Отже, суд дійшов висновку, що за відсутності підстав для сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати у 2023 та 2024 році систематичним невиконанням договору. Тому підстав для розірвання договору оренди землі не вбачається.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Рішення оскаржено лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди, тому в іншій частині не переглядається.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.
Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23, провадження № 12-19гс24 та постанові Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 610/941/24 (провадження № 61-3633св25).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННМ 236050, реєстровий номер 1420, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. від 17.12.2018 року є власником земельної ділянки загальною площею 5,631 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №6325785500:01:002:0242, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Куп`янського району (колишнього Шевченківського району) Харківської області.
30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (спадкодавець, попередній власник земельної ділянки) та ПСП «Тавільжанське» укладено Договір оренди землі.
Відповідно до умов Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району (теперішнього Куп`янського району) Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 182475,61 грн.
Відповідно до п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,631 гектарів ріллі для сільськогосподарського виробництва кадастровий №6325785500:01:002:0242. 
Договір укладено на 10 років; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9123,78 грн. За згодою сторін розрахунки по орендній платі можуть здійснюватися в натуральній формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.п.8,9,10,11,14 Договору).
Як вбачається з розділу «Зміна умов договору і припинення його дії», дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
18 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору оренди від 30.11.2016 року, відповідно до якої, новим орендодавцем за Договором є позивач. Договір укладено до 16.12.2028 року (п.2 Угоди). Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі.
Згідно п.3 Додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 14 582, 04 грн. 
Таким чином, відповідно до Договору оренди від 30.11.2016 року Сторони встановили орендну плату у розмірі 14 582, 04 грн., за один рік користування об`єктами оренди з урахуванням індексів інфляції.
Відповідачем не спростовується та обставина, що підприємство не сплачувало позивачу орендну плату за земельну ділянку у 2022-2024 роках.
Відповідач не виконав умови Договору оренди та допустив прострочення сплати орендної плати починаючи з 31.12.2022 року та до сьогоднішнього дня.
Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2022 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 3 990,08 грн. (cума індексації) = 18 572,12 гривень.
Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2023 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 848,52 грн. (cума індексації) = 15 430,56 гривень.
Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2024 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 1 521,49 грн. (cума індексації) = 16 103,53 гривень, а всього 50 106,21 гривень.
Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).
Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. 
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою с. Новомиколаївка 26.02.2022 по 08.09.2022р. перебувало у зоні активних бойових дій та знаходилося на тимчасово окупованій території України, а після звільнення Збройними Силами України з 08.09.2022 р. даний населений пункт відноситься до зони можливих бойових дій. Дана територія являється потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами.
Крім того, у зв`язку із вторгненням військ РФ на територію сіл Новомиколаївка та Тавільжанка на полях не проводилися агротехнічні заходи, не було зібрано урожай озимих, через обстріли поля спалені, заміновані, господарство знаходилося під окупацією та в зоні бойових дій, що не дало змоги проводити збирання урожаю, обробіток, посів озимих та ярових культур.
З матеріалів справи вбачається, що з метою з`ясування факту забруднення вибухонебезпечними предметами їх знешкодження та обстеження земельних ділянок, які перебувають в оренді у ПСП «Тавільжанське» та розташовуються за межами населеного пункту Новомиколаївка Шевченківської селищної територіального громади ПСП «Тавільжанське» зверталося із запитами про надання публічної інформації до уповноважених суб`єктів, а саме Міністерства оборони України, Державної служби надзвичайних ситуацій України, Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту цивільного захисту Харківської обласної військової адміністрації, Міжрегіонального центру гуманітарного розмінування та швидкого реагування ДСНС України, Центру протимінної діяльності, Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської обл. 
Згідно з відповідями: МВС України вих. № 312/09-2024 від 08.03.2024 повідомило, що розгляд порушеного питання доручено ДСНС України; ДСНС України вих. № 172-5302/174-1 від 12.03.2024 переадресувало розгляд даного питання до ГУ ДСНС України у Харківській обл.; 
ГУ ДСНС у Харківській обл. вих. № 65040-2808/65122 від 26.03.2024 р. було зазначено, що піротехнічні підрозділи ДСНС України не проводили обстеження на наявність вибухонебезпечних предметів; 
Головне управління протимінної діяльності цивільного захисту та екологічної безпеки Міністерства оборони України вих. № 220/52/вихЗПІ/3 від 12.03.2024 повідомило, що землі Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського р-н., Харківської обл. потребують обстеження на наявність територій забрудненими мінами та вибухонебезпечними предметами та були включені до Плану виконання заходів гуманітарного розмінування деокупованих територій на 2024 рік.; 
Центр протимінної діяльності вих. № 403 від 15.04.2024 повідомило, що вся інформація про ділянки забрудненні вибухонебезпечними предметами або ймовірно забрудненнями вибухонебезпечними предметами висвітлюється на Інтерактивній карті виконання заходів гуманітарного розмінування. Департамент цивільного захисту Харківської обласної військової адміністрації вих. № 03-01-02/1350 від 22.05.2024 в своєму листі повідомило, що с. Новомиколаївка належить до категорій таких, які були ймовірно забрудненні вибухонебезпечними предметами. 
Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської обл. не надало ПСП «Тавільжанське» жодної відповіді на запит про надання публічної інформації.
28.02.2022 р. Торгово промислова палата України листом вих. № 2024/02.0-7.1 засвідчила факт настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) через військову агресію Російської Федерації проти України та підтвердила їх настання з 24.02.2022 р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання по окремим податковими зобов`язанням. 14.02.2023 р. Харківською обласною радою було прийнято рішення №502-VIII «Про наявність обставин непереборної сили та затвердження переліку суб`єктів господарювання-юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили» відповідно до даного Рішення ПСП «Тавільжанське» віднесене до переліку суб`єктів господарювання-юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили. 
Тому судова колегія вважає встановленою обставиною, що протягом вказаного періоду існували форс - мажорні обставини, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за спірним договором оренди.
Існування таких обставин перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок із виплати орендної плати за 2022 рік. Орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, він не провів у 2022 році посівну кампанію, не здійснив збір урожаю тощо.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади , в період з лютого 2022 року по вересень 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, що мало наслідком можливість її забруднення вибухонебезпечними предметами та зробило неможливим користування нею до проведення нетехнічного обстеження та розмінування. 
Тому у 2022, 2023 та 2024 роках не лише орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю, а й орендодавець не мав обґрунтованих очікувань щодо можливості отримати орендну плату в ситуації, коли орендовану земельні ділянку орендар не міг використовувати з причин, які від нього не залежать, та розраховувати на отримання орендної плати. За таких обставин відповідно до норми ч. 2 ст. 651 ЦК України у позивача відсутні легітимні підстави для розірвання договору оренди. Колегія суддів відхиляє наведені у скарзі покликання на відповідні правові висновки касаційного суду щодо наявності підстав для розірвання договору оренди землі у разі систематичної несплати орендної плати, оскільки вони були висловлені за інших обставин справи мирного часу, які істотно відрізняються від обставин цієї справи. 
Апелянт не довів, що за обставин цієї справи використання орендованої земельної ділянки у зазначений у позові період часу був реально безпечний та можливий.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що для позивача є доступний визначний ст. 652 ЦК України спосіб захисту права, який передбачає зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.
У зв`язку з чим доводи відповідача щодо відсутності вини у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2024 роки за договорами оренди земельних ділянок є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, судова колегія прийшла до висновку що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 роки, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договорів. 
Таким чином, підстави для задоволення вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки відсутні.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Вагоровської Анжеліки Едуардівни залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова 03 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки залишити без змін.
В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2026 року.

Головуючий          В.Б.Яцина.

Судді          Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.