ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/939/25	Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/191/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №604/939/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року (ухвалене суддею Сидорак Г.Б., дата складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі — «Укр Кредит Фінанс», позивач, апелянт), в інтересах якого діяла ОСОБА_2 , звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі — відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1421-9513 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua). Кредитний договір, у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор А8585 для підписання кредитного договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000.00 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 21 днів; промо-ставка 1.20% в день; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту; знижена відсоткова ставка – 1.50% в день; стандартна відсоткова ставка – 1.50% за кожен день користування протягом перших 180 календарних днів; 1.18% за кожен день користування у період з 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору.
Також, додатковою угодою №1 від 19 липня 2024 року до договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит в сумі 5000.00 грн.
Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 15 липня 2025 року утворилась загальна сума заборгованості 89160.00 грн, яка складається із наступного: 15000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 71910.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 2250.00 грн — прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту. При цьому, позивач прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме про часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у сумі 14160.00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за договором в розмірі 75000 грн.
Відповідно до умов договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. Кредитодавець відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року щодо сплати процентів, однак дана вимога проігнорована позичальником, порушення не усунуто.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1421-9513 від 16 липня 2024 року в сумі 75000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 15000.00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 60000.00 грн.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс», задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року в розмірі 18150.00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15000.00 грн та 3150.00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, та понесені судові витрати у розмірі 2422.40 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в інтересах якого діє Мельник В.С., подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію щодо належного строку договору, що стало результатом часткового задоволення позову, а відтак і наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема, відповідно до п.4.13 кредитного договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року строк кредитування становить 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Відповідно до пункту 2.11 Додаткової угоди від 19 липня 2024 року сторони домовились продовжити строк кредитування на 365 днів з дати укладення додаткової угоди. Тобто строк кредитування за договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року становить 368 днів.
Звертає увагу на те, що базовий період – строк протягом якого відповідач (позичальник) буде сплачувати саме відсотки за користування кредитом (в даному випадку –21 день), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування – строк, на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку – 368 днів).
Таким чином, між сторонами погоджено строк кредитування згідно п.4.13 договору та п.2.11 додаткової угоди, а саме 368 календарних днів, протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п.4.10 та 10.1 договору, а відтак судом першої інстанції помилково визначено, що строк договору є саме 21 день, а не 368 календарних днів, як це визначено згідно умов договору, що мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.
Крім того, денна процентна ставка у розмірі 1.50%, передбачена пунктами 4.16 та 4.19 договору від 16 липня 2024 року та п.4 додаткової угоди від 19 липня 2024 року, відповідає вимогам чинного законодавства та не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент виникнення спірних правовідносин. Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% за весь період (21 календарний день) та як наслідок позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору. Сторона позивача зазначає, що правомірно нараховувала проценти за кожен день користування кредитом: з 16 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року (базовий період) 1.20%, з 06 серпня 2024 року по 14 січня 2025 року 1.50%, з 15 січня 2025 року по 13 липня 2025 року 1.18%.
У зв`язку з викладеним просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року в частині стягнення з заборгованості в розмірі 18150.00 грн скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
Разом з тим?,26 січня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тальчук П.І., надійшли додаткові письмові пояснення, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення суду ухвалене з повним дотриманням положень матеріального та норм процесуального законодавства, а відтак є законним та обґрунтованим. Зазначає, що нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства. Таким чином, 60000.00 грн - непропорційно велика сума процентів відносно тіла кредиту 15000.00 грн, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи.
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
За правилами частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна даного позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Апеляційна скарга подана лише в частині стягнення кредитної заборгованості за нарахованими процентами, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
16 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір договір про відкриття кредитної лінії №1421-9513 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), складають єдиний договір. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8585.
Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах:
- сума кредиту – 10000.00 грн;
- строк кредитування - 365 днів;
- базовий період - 21 днів;
- промо-ставка – 1.20 % в день;
- комісія за видачу — 15.00 % від суми кредиту;
- знижена % ставка – 1.50 % в день;
- стандартна % ставка – 1.50 % в день протягом перших 180 днів, 1.18 % в день з 181 дня і до закінчення дії договору.
За умовами договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року, зокрема п.2.2, кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Відповідно до п.4.1 Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту, становить 10000 грн. Дата надання/видачі кредиту 16 липня 2024 року (п.4.2 Договору).
Базовий період користування кредитом складає 21 календарний день з дня надання кредиту (п.4.8 Договору).
Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 15 липня 2025 року. Строк договору може бути продовжений шляхом укладення додаткової угоди (п.4.13 Договору).
Відповідно до п.4.10 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1.50% за кожен день користування кредитом протягом перших 180 календарних днів з дати укладення та 1.18 % за кожен день користування кредитом у період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору або фактичного повернення всієї суми кредиту.
Згідно з п.4.14 Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 19523.83%.
Орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 60330.00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п.4.15 Договору).
Також зі змісту договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача, якому було надано одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 , зазначено номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_2 .
Крім того, згідно додаткової угоди від 19 липня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зобов`язується надати ОСОБА_1 у кредит додаткові грошові кошти у загальному розмірі 5000 грн. Така угода підписана електронним підписом відповідача, якому було надано одноразовий ідентифікатор А3516.
На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано довідку без номера та дати, видану ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (з відміткою «таємниця фінансової послуги»), згідно якої позичальник здійснив видачу ОСОБА_1 кредитних коштів за договором кредиту № 1421-9513 від 16 липня 2024 року шляхом перерахування коштів за допомогою платіжної системи LiqPay на картковий рахунок НОМЕР_2 у сумі 15000.00 грн.
Вказані обставини встановлені рішенням суду першої інстанції та в цій частині не оскаржується учасниками по справі.
Як слідує з розрахунку заборгованості без номера та дати, виданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (з відміткою «таємниця фінансової послуги») про стан заборгованості за кредитним договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 89160.00 грн, яка складається з наступного:
- 15000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом;
- 71910.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами;
- 2250.00 грн - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року утворилась заборгованість, яку просив стягнути в розмірі 75000.00 грн, яка складається із наступного: 15000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 60000.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Оскаржуваним судовим рішенням встановлено факт укладення кредитного договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року, додаткової угоди до нього, отримання кредитних коштів у розмірі 15000.00 грн, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та в цій частині рішення суду не оскаржується.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в апеляційній скарзі посилається на те, що між сторонами погоджено строк кредитування згідно п.4.13 договору та п.2.11 додаткової угоди, а саме 368 календарних днів, протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п.4.10 та 10.1 договору, а відтак судом першої інстанції помилково визначено, що строк договору є саме 21 день, а не 368 календарних днів.
Щодо строку кредитування за договором.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 18150.00 грн, що складається із 15000.00 грн – розмір заборгованості за тілом кредиту та 3150.00 грн – розмір заборгованості за відсотками, які нараховані позивачем в період з 16 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року (21 календарний день) за відсотковою ставкою 1% в день, що складає 3150 грн від суми наданого кредиту.
При цьому суд вказав, що зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору (21 день), тобто після 05 серпня 2024 року.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірний кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1421-9513 від 16 липня 2024 року, укладений між сторонами, містить два положення, які, на думку суду першої інстанції, визначають строк кредитування, а саме п.4.8 та п.4.13.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що Базовий період сплати відсотків – проміжки часу впродовж строку дії договору, не пізніше останнього дня яких у позичальника настає обов`язок сплати процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту).
Згідно п.4.8. договору Базовий період складає 21 календарний день. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду крім наступного випадку: якщо у поточному Базовому періоді Позичальник не має заборгованості зі сплати процентів, комісії та суми Кредиту (тобто Позичальником здійснено дострокове повернення Кредиту) перебіг Базового періоду припиняється в дату повного виконання грошових зобов`язань Позичальника за Договором. Якщо у Позичальника відсутня будь-яка заборгованість за Договором, то в дату отримання Позичальником додаткових грошових коштів у Кредит у порядку, передбаченому п.4.5 цього Договору, починається перебіг нового Базового періоду, за виключенням випадку якщо у Позичальника наявна заборгованість зі сплати процентів, комісії або суми Кредиту, у такому разі перебіг Базового періоду продовжується відповідно до умов Договору. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Однак, у пункті 4.13 договору зазначено строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 15 липня 2025 року. Продовження Строку кредитування або строку виплати Кредиту в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. У Позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження Строку кредитування та/або строку виплати Кредиту, установлених цим Договором. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою Сторін шляхом укладення Додаткової угоди до цього Договору. У такому випадку актуальний Строк кредитування зазначається в останній укладеній Сторонами Додатковій угоді до цього Договору, якою змінювався Строк кредитування
Відповідно до пункту 2.11 Додаткової угоди від 19 липня 2024 року сторони домовились продовжити строк кредитування на 365 днів з дати укладення цієї Додаткової угоди. З урахуванням цього строк кредитування за Договором становить: 368 днів, а строк дії Договору визначається у порядку, передбаченому п.12.7 Договору.
Таким чином, строк кредитування було продовжено за взаємною згодою сторін, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору, з 365 днів до368 днів.
Надаючи оцінку зазначеним пунктам договору колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в спірному кредитному договорі зазначено два різних строки кредитування, що призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування.
Разом з тим, у п.1.1 кредитного договору зазначено, що Базовий строк – це проміжки часу впродовж строку дії договору. Тобто, заявлений строк не є строком кредитування, як помилково вважав суд першої інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, наведені вище пункти договору не є такими, які б могли призвести до неясності такої умови договору, як строк кредитування, враховуючи при цьому, що п.4.13 спірного договору передбачено, що саме 365 календарних днів є строком кредитування, тобто, строком, на який надається кредит і діє до 16 липня 2024 року, а з врахування додаткової угоди до 19 липня 2025 року.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що строк кредитування за спірним кредитним договором становить 21 день до 05 серпня 2024 року.
Щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами.
22 листопада 2023 року прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2024 року. Вказаним Законом внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, статтю 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Водночас, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів – 2.5 %;
протягом наступних 120 днів – 1.5 %.
Згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I «Про споживче кредитування» яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що оскільки договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 1.5% на день, що мало місце із 16 липня 2024 року, є нікчемними.
Колегія суддів частково не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Із розрахунку заборгованості за договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року, наданого позивачем, вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 16 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року (базовий період) 1.20%, з 06 серпня 2024 року по 14 січня 2025 року 1.50%, з 15 січня 2025 року по 13 липня 2025 року 1.18%.
Враховуючи, що кредитний договір №3900 укладено 22 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.
Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року, отже, апеляційний суд виходить з того, що максимально можливий розмір нарахованих відсотків у межах договору №1421-9513 від 16 липня 2024 року становить:
- за період із 16 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року 3600.00 грн (10000 грн (5000 грн) х 1.2% х 21)
- за період із 06 серпня 2024 року по 21 серпня 2024 року (останній календарний день згідно розрахунку заборгованості) 2250.00 грн (15000 грн х 1.50% х 15).
- за період із 22 серпня 2024 року по 15 липня 2025 року (останній календарний день згідно розрахунку заборгованості) 49200.00 грн (15000 грн х 1% х 328).
При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється в тому числі і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
Отже безпідставними є доводи апелянта щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 1.5 % та 1.18% протягом усього періоду нарахування заборгованості.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, в межах строку дії кредитного договору в розмірі 55050.00 грн (3600 + 2250 + 49200), яка визначена з врахуванням пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та 15000.00 грн заборгованості за тілом кредиту.
Безпідставними є твердження сторони відповідача про те, що нарахування позивачем процентної ставки за користування кредитом є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст.21 Закону України «Про споживче кредитування».
З даного приводу колегія суддів зазначає, що ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування».
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на порушення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення цього питання в межах даної справи є неможливим.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, збільшивши розмір стягнення заборгованості за кредитним договором з 18150.00 грн до 70050.00 грн.
Щодо вирішення питання судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 75000.00 грн. Судом апеляційної інстанції частково задоволено скаргу позивача та збільшено розмір стягнення, задоволено позовні вимоги на суму 70050.00 грн, що становить 93.40% ціни позову.
Ставка, що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги, становила 3633.60 грн.
Згідно платіжної інструкції №11605 від 12 грудня 2025 року вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за апеляційний розгляд даної справи сплачено судовий збір у розмірі 3633.60 грн.
Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3393.78 грн (3633.60/100*93.40%).
За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за апеляційний розгляд даної справи у розмірі 2667.06 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» – задовольнити частково.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року — змінити, збільшивши суму стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором №1421-9513 від 16 липня 2024 року з 18150 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 копійок до 70050 (сімдесяти тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 15000.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 55050.00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 3393 (три тисячі триста дев`яносто три) гривні 78 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 16 лютого 2026 року.

Реквізити учасників:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», адреса: бульв. Лесі Українки, 26 офіс 407, м.Київ, код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          М.В. Хома
Н.М. Храпак