Справа № 302/36/26 
Провадження № 2/302/139/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ

13.03.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
 
головуючого, судді  Пухальського С. В.,
 
за участю секретаря судового засідання Сити Л. М., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Хустський відділ ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з початку 2014 року позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне проживання сторін, за твердженням позивачки, відбувалося за адресою: АДРЕСА_1 , а починаючи з 2020 року – за місцем проживання позивачки.
У період спільного проживання у позивачки народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки позивачка та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Позивачка зазначає, що відповідач є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4 , визнавав себе батьком дитини, брав участь у її вихованні, проводив із дитиною час, а дитина зверталася до нього як до батька. При цьому, за твердженням позивачки, відповідач не подав спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації батьківства та не виявив бажання укладати з позивачкою шлюб.
На підтвердження викладених обставин позивачка посилається, зокрема, на свідоцтво про хрещення дитини від 17.07.2016 року, видане настоятелем релігійної греко-католицької громади «Свято-Михайлівська» о. Ф. Славець, у якому як батька дитини зазначено ОСОБА_5 , а як матір – ОСОБА_1 , а також на фотознімки відповідача з дитиною. 
Позивачка також зазначає, що з червня 2025 року відповідач припинив надавати кошти на утримання дитини, припинив спілкування з дитиною, а його місце перебування їй наразі невідоме.
У зв`язку з наведеним позивачка просить суд: визнати відповідача ОСОБА_2 батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису № 148 від 19.07.2016 року про народження дитини, зазначивши у графі «батько» відомості про відповідача, інші відомості залишити без змін.
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі довірительки; у заяві зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на відому адресу проживання судової повістки та розміщенням виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відомостей про поважні причини неявки відповідача матеріали справи не містять.
Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 подано заяву з проханням розгляду справи без її участі, у якій вона підтвердила обставини, наведені в позовній заяві.
Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану явку представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду та повторно не з`явився до суду, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10).
17 липня 2016 року відбулося хрещення дитини у храмі Святого Архангела Михаїла селища Міжгір`я Мукачівської греко-католицької єпархії, і у відповідному документі як батька дитини зазначено ОСОБА_5 (а.с. 11). Наведене свідчить про те, що відповідач публічно ідентифікував себе як батько дитини у соціально значущій події, пов`язаній з дитиною та її сім`єю, що суд оцінює як один із доказів визнання батьківства.
Третя особа ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 61).
Висновком № MGU3005 від 03.02.2026 року встановлено спорідненість 98,77458517 % між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як між бабусею та онукою (а.с. 49). Зазначений доказ є об`єктивним, належним та допустимим, оскільки отриманий у результаті спеціального дослідження і прямо підтверджує генетичний зв`язок дитини з матір`ю відповідача, а отже – з родиною відповідача по лінії ймовірного батька.
Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України (далі – СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Оцінюючи докази у сукупності, суд виходить із того, що у справах цієї категорії вирішальним є встановлення походження дитини від конкретної особи на підставі сукупності належних і допустимих доказів. При цьому суд враховує, що:
- наявний об`єктивний генетичний доказ спорідненості дитини з матір`ю відповідача (бабусею), який із високою ймовірністю підтверджує походження дитини від родини відповідача по батьківській лінії;
- наявні документи, що свідчать про визнання відповідачем батьківства (зокрема, відомості про батька у документі щодо хрещення дитини);
- відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався процесуальним правом надати заперечення, докази на спростування доводів позову, пояснення щодо походження дитини або клопотання про призначення експертизи, а отже не спростував наведені позивачкою обставини жодними даними;
- третя особа на стороні позивача – мати відповідача – у письмовій заяві підтвердила обставини, викладені в позові, що узгоджується з наданими доказами і не суперечить їм.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сукупність доказів (свідоцтво про народження, документи щодо хрещення, фото світлини, встановлений генетичний зв`язок дитини з матір`ю відповідача як бабусею, а також відсутність будь-якого спростування з боку відповідача) є достатньою, узгодженою та переконливою для висновку про походження ОСОБА_4 від відповідача ОСОБА_2 .
Суд також враховує, що встановлення батьківства спрямоване на забезпечення найкращих інтересів дитини, оскільки пов`язане з реалізацією її особистих немайнових та майнових прав, у тому числі права знати своїх батьків, права на належне утримання, спадкових прав та інших гарантій, які закон пов`язує з юридично встановленим походженням дитини.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати, у тому числі судовий збір, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір, сплачений позивачкою у сумі 1 331,20 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

 
Позовну заяву задовольнити.
 
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , громадянина України, батьком малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
 
Внести зміни до актового запису № 148 від 19.07.2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Міжгірським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, а саме: у графі «батько» зазначити – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , громадянин України, уродженець смт. Міжгір`я, Міжгірського району Закарпатської області, інші відомості залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір в розмірі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу позивачем до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо на нього не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Пухальський С. В.