КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року Київ Справа № 320/46740/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування наказу в частині,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:
- скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №102 від 10.04.2024 у частинах виплати ОСОБА_2 неотриманого військовослужбовцем грошового забезпечення за період з "01" по " 31" березня 2024 року, щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за особливості проходження служби та вислуги років, додаткової грошової винагороди, компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 та звертається до суду з метою скасування наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №102 від 10.04.2024 року. Згідно з яким ОСОБА_2 необхідно виплатити: неотримане військовослужбовцем грошове забезпечення за період з "01" по "31" березня 2024 року; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за особливості проходження служби та вислуги років; - додаткову грошову винагороду; - компенсацію за невикористані дні відпустки; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; - грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.
Проте зазначений наказ підлягає скасуванню у частинах виплати коштів дружині загиблого військовослужбовця, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинено.
ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 листопада 2019 року. Проте фактичні шлюбні відносини між ними припинилися з лютого 2022 року. Від цього моменту вони перестали проживати разом, оскільки їхні погляди на шлюб і сім`ю стали діаметрально протилежними. Почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги між ними зникли.
Фактично ОСОБА_2 затягувала час не надаючи своєї згоди для розлучення, не маючи жодних аргументів та бажання зберегти сім`ю, а лише з метою отримання фінансової вигоди у випадку загибелі чоловіка на фронті. Затягування часу ОСОБА_2 та визначений законодавством загальний порядок розгляду справ одною зі сторін яких є військовослужбовець призвели до можливості отримати грошові виплати собою, яка фактично не має на це права.
Зважаючи на те, що шлюбні відносини фактично припинилися ще у 2022 році, вони не підтримували сімейного життя та сам померлий не бажав, щоб у неї було право на отримання будь-яких виплат, це право не повинно належати ОСОБА_2 .
Проте ОСОБА_2 все ж використала право на отримання таких виплат, що свідчить про зловживання правом ОСОБА_2 . Так, наказом Командира військової частини НОМЕР_1 №102 від 10.04.2024 року визначено, що ОСОБА_2 , як дружині необхідно виплатити кошти, які мав би отримати її законний чоловік за життя. ОСОБА_2 розуміючи, що фактично не являється дружиною загиблого, тому не має права на отримання таких коштів, все одно вирішує їх отримати. Більше того, ОСОБА_2 хоче зробити це якомога швидше, та звертається на Гарячу лінію Міністерства оборони України за необхідності пришвидшення виплати грошового забезпечення, додаткової винагороди та компенсації за невикористану відпустку.
Тобто, на дуку позивача заінтересована особа свідомо затягувала процес розлучення, не здійснила жодних дій для примирення, а в подальшому і поховання чоловіка, а зараз намагається зловживаючи правом заволодіти коштами у зв`язку зі смертю військовослужбовця, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування наказу в частині про скасування наказу в частині, - відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року клопотання представника позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 - повернуто без розгляду.
Відповідачем надано відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволені позову, вказано, що 13.03.2022 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.08.2022 року ОСОБА_3 призначений наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони № НОМЕР_3 - РС на посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 під час участі в бойових діях солдат ОСОБА_3 загинув.
У зв`язку з чим командиром Військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №102 від 10.04.2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 виплатити: - неотримане військовослужбовцем грошове забезпечення за період з "01" по "31"березня 2024 року; - щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за особливості проходження служби та вислуги років; - додаткову грошову винагороду; - компенсацію за невикористані дні відпустки; - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; - грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік; Рішення про виплату неотриманого військовослужбовцем грошового забезпечення за період з "01" по "31" березня 2024 року приймалося виключно у межах повноважень та керуючись розділом ХХХ пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2028 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам".
Третьою особою було надано пояснення щодо позову, в яких просить відмовити у задоволенні позову, підтвердила факт наявності між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сімейних зв`язків. Зазначила, що усі твердження, наведені позивачем у позовній заяві, є повністю необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, що спрямовані виключно на введення суд в оману задля отримання позитивного рішення та свою користь.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, письмові пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.
13.03.2022 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.08.2022 року.
ОСОБА_3 призначений наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони № 43-РС на посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . 
20.11.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб у Солом`янському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2827 від 20.11.2019.
20 березня 2024 року під час участі в бойових діях солдат ОСОБА_3 загинув.
У зв`язку з чим командиром Військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 102 від 10.04.2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 наказано:
"Виплатити дружині загиблого неотримане військовослужбовцем (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 92 від "21" березня 2024 року грошове забезпечення за період з "01" по "31" березня 2024 року відповідно до розділу ХХХ пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".
Виплатити дружині загиблого неотриману військовослужбовцем (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 92 від "21" березня 2024 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та вислуги років за період з "01" по "31" березня 2024 року.
Виплатити дружині загиблого неотриману військовослужбовцем (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 92 від "21" березня 2024 року додаткову грошову винагороду 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з "01" по "31" березня 2024 року відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06 березня 2023 року №5718/3.
Виплатити дружині загиблого компенсацію за невикористані 43 днів щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки згідно статті 10-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства Оборони України від 26.09.2023 № 566) та постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 року №37.
Виплатити дружині загиблого матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік відповідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства Оборони України від 26.09.2023 № 566) та відповідно до пункту 6 окремого доручення Міністра Оборони України від 16.01.2024 року №183/уд.
Виплатити дружині загиблого грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства Оборони України від 26.09.2023 № 566)."
Позивач зазначає, що наказ підлягає скасуванню у частинах виплати коштів дружині загиблого військовослужбовця, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинено з лютого 2022 року, вони не підтримували сімейного життя та сам померлий не бажав, щоб у неї було право на отримання будь-яких виплат, це право не повинно належати ОСОБА_2 .
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII).
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закон №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині 2 ст. 9 цього Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзацу 1 ч. 4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно із п.2 Розділу I "Загальні положення" Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов'язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
У відповідності до ч.1 розділу ХХХ "Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими" Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Частиною 2 вказаного розділу визначено, що грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в п.1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам родового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям від час дії воєнного стану" та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06 березня 2023 року №5718/3 було прийнято рішення про виплату неотриманої військовослужбовцем додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 березня по 31 березня 2024 року.
У частині компенсації за невикористані 43 дні невикористаної щорічної основної відпустки рішення приймалося відповідно до ст.10-1 ЗУ "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 року №37.
У разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.
Що ж стосується виплат у частині матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань та допомоги на оздоровлення то вказане передбачено Наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".
Як вбачається із матеріалів справи, що предмет спору у даних правовідносинах стосується сум виплат, що належали померлому військовослужбовцю його дружині, а саме: ОСОБА_2 .
Як встановлено судом, 20.11.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб у Солом`янському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2827 від 20.11.2019. Станом на день смерті ОСОБА_3 та на дату прийняття оскаржуваного наказу 10.04.2024 року шлюб розірвано не було. 
Отже, оскаржуваний наказ про виплату неотриманого військовослужбовцем приймався виключно у межах повноважень та керуючись розділом ХХХ пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2028 року №260 № Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам".
Все вищевикладене свідчить про реалізацію командиром Військової частини НОМЕР_1 своїх посадових обов`язків виключно в межах передбачених чинним законодавством.
На момент видачі наказу № 102 командиром військової частини НОМЕР_1 відповідачу не було відомо про звернення ОСОБА_3 до Овруцького районного суду Житомирської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , судом рішення про розірвання шлюбу прийнято не було, інформація з приводу фактичних відносин загиблого з третьою особою була відсутня.
Крім того, військова частина НОМЕР_1 та Київський окружний адміністративний суд, відповідно до чинного законодавства, не є належним суб`єктом оцінки доказів з приводу наявності або відсутності шлюбних відносин між подружжям та оцінки фактичного правового статусу ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 та з приводу спадкування.
При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).
Згідно з ч.1 ст.9, ст. 72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.