РІШЕННЯ
Іменем України

Справа № 285/720/26
провадження у справі № 2/0285/1145/26
16 квітня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «Тайгер-Фінанс» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 180 грн.
В обґрунтовування своїх вимог зазначає, що 05.07.2024 між позивачем та відповідачем у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», був укладений кредитний договір №10475194. 
Відповідно до його умов ТОВ «Тайгер-Фінанс» надало відповідачеві кредит у розмірі 4 000 грн, на умовах повернення зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів.
Відповідач порушив обумовлені в договорі строки повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 27180 грн, що складається з наступного: 
- 4000 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту;
- 21180 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків;
- 2000 грн – прострочена заборгованість за штрафами. 
Посилаючись на норми ЦК України та умови укладеного договору, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість.
Відзив на позовну заяву, будь-яких заперечень проти позовної заяви та клопотань відповідачем до суду не подано.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Дослідивши подані позивачем докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів у мережі Інтернет, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим в електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що 05.07.2024 між позивачем та відповідачем у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», був укладений Договір про споживчий кредит №10475194. 
Відповідно до його умов ТОВ «Тайгер-Фінанс» надало відповідачеві кредит у розмірі 4 000 грн, на строк 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі:
- 1,2% на день (пільгова процентна ставка за період 30 календарних днів з 05.07.2024 по 04.08.2024);
- 1,5% на день (стандартна ставка за період 330 днів з 05.08.2024 по 30.06.2025).
Пунктами 4.5, 4.6 зазначеного Договору встановлено штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту.
Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «6r9ha7l3».
Переказ коштів у сумі 4 000 грн на картковий рахунок відповідача, зазначений у договорі, підтверджується повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 19.12.2025.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 27 180 грн, що складається з наступного: 
- 4 000 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту;
- 21 180 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків;
- 2 000 грн – прострочена заборгованість за штрафами. 
Наданими доказами підтверджується обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 000 грн.
Разом з тим, суд визнає необґрунтованим розмір заборгованості за процентами, з наступних підстав.
24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: 
- протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно);
- протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.
Оскільки згідно наданого розрахунку позивач звертає стягнення за кредитним договором №10475194 від 05.07.2024 за період тривалістю 360 днів з дати його надання, суд приходить до висновку про необхідність перерахунку денної процентної ставки з урахуванням дії ч. 5 ст. 8 та п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами підлягає частковому задоволенню в розмірі 14960 грн, що складається з наступного:
- 1440 грн — проценти за пільговий період в 30 днів за ставкою 1,2% на день;
- 960 грн — проценти за період 16 днів за стандартною ставкою 1,5% на день;
- 12560 грн — проценти за період 314 днів за ставкою 1% на день.
Позовні вимоги у частині стягнення решти нарахованої заборгованості за процентами є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимогу частині стягнення штрафу в сумі 2000 грн, з наступних підстав.
Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальника звільнено від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, дію якого продовжено і він триває до теперішнього часу.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 18 960 грн, що складається з тіла кредиту в розмірі 4000 грн та процентів у розмірі 14960 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Згідно платіжної інструкції від 28.01.2026 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.
До позовної заяви додано копію договору №0207 від 02.07.2025 про надання правничої допомоги між ТОВ «Тайгер-Фінанс» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» з актом наданих послуг №396 від 14.01.2026 на суму 8000 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Враховуючи фактично надані послуги та часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - в сумі 1 857,22 грн.
Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3 857,22 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» (ЄДРПОУ 43561909) заборгованість за кредитним договором №710475194 від 05.07.2024 в розмірі 18960 гривень.
Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Фінанс» (ЄДРПОУ 43561909) відшкодування судових витрат у розмірі 3 857 гривень 22 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення.

Суддя       А.В. Помогаєв