Номер провадження: 33/813/263/26
Номер справи місцевого суду: 522/22487/25 
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В. 
Доповідач Кравець Ю. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарі судового засідання - Гасановій Л.Я. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одесивід 05.12.2025 року, відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції
Відповідно до постанови суду 10.09.2025 року приблизно о 21 годині 22 хвилині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі, по вулиці Пантелеймонівській, біля будинку №19, під час руху заднім ходом, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла наїзд на перешкоду, а саме на автомобіль «Mercedes-Benz E250 CDI», д/н НОМЕР_2 , який здійснював стоянку, під керуванням водія ОСОБА_2 . Після чого ОСОБА_1 залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин ОСОБА_1 було порушено п.2.10«а», п.13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306.
За фактом ДТП інспектором патрульної поліції відносно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463719 від 24.09.2025 року за ст. 124 КУпАП та ЕПР1 № 463730 від 24.09.2025 року з аст. 122-4 КУпАП.
Зазначеною постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, та накладено стягнення:
- за ст.122-4 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік,
- за ст.124 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
На підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточно накладено стягнення на ОСОБА_1 у межах санкції статті якою передбачено більш серйозне порушення позбавлення її права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:
- судом помилково враховано, що ОСОБА_1 не визнала свою вину в інкримінованих правопорушеннях;
- судом першої інстанції призначено занадто суворе стягнення;
- постанова була ухвалена без повного та всебічного врахування обставин справи, зокрема не враховано що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнає.
Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_1 просить змінити постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення, застосувавши до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Розгляд справи проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явилась, звернулась з клопотанням про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Апеляційний суд вважає, що на стадії розгляду апеляційної скарги на оскарження постанови суду першої інстанції, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що учасник справи, будучи повідомленим про дату та час розгляду в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку його поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично не заперечує факту вчинення адміністративних правопорушень за обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП, тобто фактично підтверджує існування доказів, на підставі яких місцевий суд дійшов висновку про наявність в її діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП повністю доведена доказами, які містяться в матеріалах провадження, а тому оскаржена постанова в цій частині є законною та обґрунтованою.
Враховуючи, що доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та правильність їх кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється, то судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Судове рішення оскаржується лише в межах застосованого адміністративного стягнення.
Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, апеляційний суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15.05.2008»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Санкція статті 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Санкцією ст. 122-4 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Види адміністративних стягнення закріплені у частині 1 ст. 24 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відтак, більш серйозне правопорушення з числа вчинених ОСОБА_1 є правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, санкція якої передбачає в тому числі адміністративний арешт, який виходячи з ієрархії адміністративних стягнень, є більш суворим покаранням, ніж ті, які передбачені санкцією ст. 124 КУпАП.
Отже, адміністративне стягнення має бути накладене в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, якою передбачені альтернативні види стягнень, а саме:
-накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років;
-або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Слід зазначити, що у випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винуватою, передбачає альтернативні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинний мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.
Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції встановив обставину, що пом`якшує відповідальність правопорушника. На переконання суду першої інстанції, з метою виховання особи, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, вирішив, що до ОСОБА_1 доцільно застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк.
Натомість, апеляційний суд врахував визнання ОСОБА_1 вини у скоєнні інкримінованих правопорушень, що є пом`якшуючою обставиною, яка впливає на визначення виду адміністративного стягнення, що, в свою чергу, свідчить про її розкаяння у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції належним чином не врахував характер даного правопорушення, яке не було злісним, а сталося через неуважність. Жоден з учасників ДТП не отримали тілесних ушкоджень.
Під час розгляду справи судом першої інстанції дані обставини не враховані та належним чином не перевірені.
Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 може бути підданна штрафу за санкцією ст. 122-4 КУпАП, за більш серйозне правопорушення, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження в подальшому вчинення правопорушень.
При цьому, при накладенні на ОСОБА_1 стягнення, апеляційний суд враховує особу правопорушника, те, що дані правопорушення нею вчинено вперше, раніше до адміністративної відповідальності, вона не притягувалася.
За таких обставин, відповідно до вимог ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе змінити ОСОБА_1 захід стягнення в межах, передбаченою санкцією ст.122-4 КУпАП і застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2026 року змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1  стягнення за порушення ст.ст.122-4, 124 КУпАП у межах санкції статті у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, в решті постанову суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     Ю.І. Кравець