154/2425/25 
2/154/127/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.04.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
У С Т А Н О В И В :
24.06.2025 в провадження Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») представник позивача – Кудіна А.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8002309, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Правил надання коштів у позику, втому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», п.п.9.8 кредитного договору, які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов,язується неухильно дотримуватись цих правил.
27.02.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27022025, відповідно до умов якого клієнт відступило за плату фактору права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 27.02.2025 до договору факторингу №27022025 від 27.02.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50467грн, з яких 14917,13грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25899,87грн - сума заборгованості за відсотками; 9650грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов,язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.02.2025 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №8002309 від 18.06.2024 в розмірі 50467грн, з яких 14917,13грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25899,87грн - сума заборгованості за відсотками; 9650грн - сума заборгованості за пенею, штрафами, яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 01.08.2025 відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив провести розгляд за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач та його представник адвокат Проява І.В. яка діяла на підставі ордеру №1163473 від 17.11.2025, в судове засідання також не з`явились. Надали до суду відзив в якому вказали, що позов визнають частково, а саме за основою сумою боргу - 14917,13грн, мотивуючи тим, що відповідач з 18.10.2019 по теперішній час проходить військову службу у підрозділах Державної прикордонної служби, а саме з 18.10.2019 по 16.07.2020 у ВЧ НОМЕР_1 , з 16.07.2020 по 26.09.2022 у ВЧ НОМЕР_2 , з 27.09.2022 по 12.06.2024 у ВЧ НОМЕР_3 , з 14.06.2024 по 12.04.2025 у ВЧ НОМЕР_4 , з 12.04.2025 по 31.07.2025 у ВЧ НОМЕР_5 , з 01.08.2025 по теперішній час у ВЧ НОМЕР_3 . В період з 17.12.2022 по 18.03.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Таким чином на відповідача, який є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, і він має бути звільнений від нарахування і сплати відсотків за кредитним договором. Крім того, посилалась на вимоги ЗУ “Про споживче кредитування”, зокрема, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, а тому умови п.1.7.1 договору про надання кредиту щодо встановлення стандартної денної процентної ставки - 1,50% та зниженої 1,125% є нікчемними. Щодо стягнення штрафних санкцій, посилалась, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. На час розгляду справи положення п.18 Розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України є чинними і обов`язковими. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки в розмірі 9650грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник позивача, скориставшись своїм процесуальним правом, направив до суду відповідь на відзив, в якій зауважив, що відповідач не надав первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. А також був зобов,язаний звернутись до відділення відповідної фінансової установи, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом і як наслідок отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом. В такому випадку нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору є правомірним. Вважає посилання відповідача на ст.14 ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” безпідставним, оскільки позивачем не пред`явлено вимоги про стягнення будь-якої пені, штрафів за невиконання умов кредитного договору.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Фактичні обставини справи встановлені судом.
8.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту№8002309, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
Сума кредиту складає 16800грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 351 день. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 27 днів. Стандартна процентна ставка - 1,50% в день в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору. Знижена процентна ставка 1,125% в день, при умовах зазначених в договорі.
Відповідно до п.п.2.1 п.2 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Згідно п.п.2.4 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п.2.1 договору.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Правил надання коштів у позику, втому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», п.п.9.8 кредитного договору, які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов,язується неухильно дотримуватись цих правил.

27.02.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27022025, відповідно до умов якого клієнт відступило за плату фактору права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги.
Згідно п.1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами і скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 27.02.2025 до договору факторингу №27022025 від 27.02.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50467грн, з яких 14917,13грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25899,87грн - сума заборгованості за відсотками; 9650грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов,язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.02.2025 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №8002309 від 18.06.2024 в розмірі 50467грн, з яких 14917,13грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25899,87грн - сума заборгованості за відсотками; 9650грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду щодо їх застосування.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, судом встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення та отримання відповідачем, за умовами споживчого кредиту кредити по 16800,00 грн.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики та кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Враховуючи пояснення надані стороною відповідача у відзиві вони не заперечують заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (тіла кредиту) по вказаному вище договору, а також правомірність відступлення прав вимоги, права вимоги переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами вищезгаданого договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників, в тому числі відповідача, стосовно їх заборгованості.
Крім цього, відповідач визнає, що не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів всупереч умов договору споживчого кредиту первісним кредиторам.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов,язань, Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 8002309 від 18.06.2024 станом на 27.02.2025, на момент набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за даним правочином, склав 50467 грн, з яких: 14917,13грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 25899,87грн сума заборгованості за відсотками; 9650грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, крім тіла кредиту в розмірі 14917,13 грн, які відповідачем використані та не повернуті, позивач також просив стягнути 25899,87грн заборгованість за відсотками; 9650грн - заборгованість за пенею, штрафами.
Надаючи належну оцінку представленим стороною відповідача доказам, суд приймає до уваги його посилання на вимоги пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», у яких відповідач вказує, що він звільнений від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитом, оскільки він, як військовослужбовець, учасник бойових дій, в особливий період має сплачувати лише основну суму боргу за кредитом.
Суду представлено військовий квіток серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_1 , з якого вбачається, що відповідач з 18.10.2019 зарахований на військову службу за контрактом ВЧ НОМЕР_1 інспектором прикордонної служби 3 категорії, 27.09.2022 ВЧ НОМЕР_3 Державної прикордонної служби інспектором прикордонної служби 2 категорії, і продовжив проходження служби в даній частині до 12.06.2024. 
Посвідчення, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Надано довідку ВЧ НОМЕР_3 Державної прикордонної служби від 23.10.2025 про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом в даній ВЧ з 01.08.2025 по теперішній час.
А також довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв,язку з військовою агресією російської федерації проти України, від 21.11.2025, якою підтверджено, що ОСОБА_1 , інспектор прикордонної служби 3 категорії - відповідальний виконавець відділу прикордонної служби (тип С) (інженерного облаштування) п,ятої прикордонної комендатури швидкого реагування, в період з 17.12.2022 по 18.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв,язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут Донецької області.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Відповідно до абз. 5 ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом.
Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02. 2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.
З огляду на те, що відповідач є учасником бойових дій, належить до військовослужбовців Державної прикордонної служби України, брав безпосередньо участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п.Бахмут Донецької області, отже він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
При цьому п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Наведене узгоджується з правовими висновками ВС від 26 грудня 2018 року справа № 522/12270/15, від 14 травня 2021 року справа № 502/1438/18, від 24 лютого 2022 року справа № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року справа № 336/512/18, від 18 січня 2023 року справа № 642/548/21.
Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою. Їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
ОСОБА_1 . Є військовослужбовцем, який з 18.10.2019 проходить військову службу в особливий період, має статус учасника бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому на нього поширювались пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.
Враховуючи вищенаведене, позиція представника позивача щодо неповідомлення відповідачем банку про статус військовослужбовця та нарахування останньому відсотків, штрафу та пені, за користування кредитом є хибною та такою що протирічить діючому законодавству, а також усталеній судовій практиці з цього приводу.
З розрахунків заборгованості за кредитним договором №8002309 від 18.06.2024 вбачається, що розрахунок здійснено за період з 18.06.2024 по 26.02.2025, який містить у собі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14917,13 грн, що відповідачем не оспорено, та по 25899,87 грн - заборгованість за відсотками, а також 9650грн - заборгованість за пенею, штрафами.
Аналізуючи встановлені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише тіло кредиту за вказаним договором споживчого кредиту в розмірі 14917,13 грн.
Отже, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором споживчого кредиту №8002309 від 18.06.2024 в розмірі 14917,13 грн. В іншій частині позову відмовити у задоволенні.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00 згідно платіжної інструкції від 06.02.2024.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 896,30 грн.
При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 50467,00 грн. і задоволено на суму 14917,13 грн., тобто на 29,6% (14917,13 х100: 50467,00).
Таким чином, з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути 896,30 грн. (3028,00х29,6%) судового збору.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитним договором № 8002309 від 18.06.2024 в розмірі 14917(чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять),13грн. основного боргу.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014) судовий збір у сумі 896(вісімсот дев`яносто шість),30 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ