П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/13730/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач - Залімський І. Г. 
12 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №918060171496 від 11.04.2025 щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою 1 рік 11 місяців; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді 3 роки; період проходження строкової військової служби 2 роки 13 днів; стажу роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення 12 років 2 місяці 9 днів та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52%;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою 1 рік 11 місяців; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді З роки; період проходження строкової військової служби 2 роки 13 днів; стажу роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення 12 років 2 місяці 9 днів, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди визначеної в довідці №695/25 від 28 березня 2025 року, з 27.03.2025.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до електронної пенсійної справи до страхового стажу позивача зараховано час навчання з 01.09.1983 по 27.06.1987 в одинарному розмірі та проходження строкової військової служби з 14.04.1981 по 27.04.1983. Вказані періоди, а також стаж на посаді слідчого і начальника слідчого відділення не зараховані до стажу на посаді судді, оскільки це не передбачено ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Таким чином, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 21 рік 00 місяців 28 днів, що є підставою для виплати 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Позивач та третя особа не подали відзив на апеляційну скаргу відповідача.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно з Законом України "Про судоустрій та статус суддів" у розмірі 52% суддівської винагороди .
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 13.05.2025 повідомило позивача, що управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області його заяву від 01.04.2025 опрацьовано за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про призначення щомісячного грошового утримання судді. Оскільки стаж позивача на посаді судді становить 21 рік 28 днів, то відповідно до вимог ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 52 % від суддівської винагороди. Також повідомлено про відсутність підстав для врахування до стажу на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та періодів роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника відділення Ємільчинського РВ УМВС в Житомирській області.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для зарахування до стажу роботи позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою 1 рік 11 місяців; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді 3 роки; період проходження строкової військової служби 2 роки 13 днів; стажу роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення 12 років 2 місяці 12 днів, періоду роботи суддею з 01 до 26 березня 2025 року. Врахування вказаного стажу надає позивачу право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди визначеної в довідці №695/25 від 28 березня 2025 року, з 27.03.2025, з урахуванням проведених виплат.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із п. 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” (Закон №1402-VIII) визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI “Про судоустрій і статус суддів” (Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно із ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Встановлено, що позивач Указом Президента України від 12 січня 2004 року № 32/2004 призначений на посаду судді Ємільчинського районного суду Житомирської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 8 жовтня 2009 року № 1633-VІ обраний на посаду судді Ємільчинського районного суду Житомирської області безстроково.
Відповідно до абзацу 2 ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 (чинного на день призначення позивача суддею) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Положеннями статті 1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно із абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” (втратила чинність 01.01.2012) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Враховуючи наведене, законодавством, яке діяло до набрання чинності Закону № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).
Таким чином, вказаними положеннями передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 26.05.2025 у справі № 380/25592/23.
Відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано періоди роботи суддею, а саме з 04.02.2004 по 28.02.2025 (21 рік та 28 днів). Утім, позивача звільнено з посади судді Ємільчинського районного суду Житомирської області у зв`язку з поданням заяви про відставку рішенням Вищої Ради Правосуддя №509/0/15-25 від 13.03.2025. Відтак, стаж роботи ОСОБА_1 виключно на посаді судді на момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення становив 21 рік 1 місяць та 10 днів, а на момент відрахування зі штату суду – 21 рік 1 місяць та 23 дні.
Однак, відповідачем не вказано підстав не зарахування позивачу періоду роботи суддею з 01 до 26 березня 2025 року.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 : у період з 13 квітня 1981 року до 27 квітня 1983 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил СРСР; з 1 вересня 1983 року до 1 липня 1987 року навчався у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського; з 01 серпня 1987 року до 06 серпня 1992 року працював слідчим Ємільчинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області; з 07 серпня 1992 року до 15 грудня 1998 року та з 07 квітня 2000 року до 03 лютого 2004 року обіймав посаду заступника начальника відділу – начальника слідчого відділення Ємільчинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.
Також записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджено стаж ОСОБА_1 на посаді судді: з 04.02.2004 до 03.06.2007 суддею Ємільчинського районного суду Житомирської області; з 04.06.2007 до 11.01.2009 суддею, заступником голови Ємільчинського районного суду Житомирської області; з 12.01.2009 до 12.12.2011 суддею Ємільчинського районного суду Житомирської області; з 13.12.2011 до 19.02.2014 суддею, заступником голови Ємільчинського районного суду Житомирської області; з 12.04.2014 до 04.01.2016 суддею Ємільчинського районного суду Житомирської області; з 04.01.2016 до 26.03.2025 суддею, головою Ємільчинського районного суду Житомирської області.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, необхідно врахувати: половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі (1 рік і 11 місяців); період проходження строкової військової служби (2 роки і 13 днів); стаж роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення (15 років 2 місяці 12 днів).
Відтак, оскаржувана відмова відповідача у зарахуванні позивачу вказаних періодів до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання, є протиправною.
Щодо зарахування до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) позивача, вимога щодо якого, визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді 3 роки, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, варто зауважити наступне.
За правилами ч. 1 ст. 116 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.
Відповідно до ст. 137 Закону №1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосудця, Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Однак, Законом України від 12.07.2018 №2509-VІІІ “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд”, ст.137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: “До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді”.
Отже, з дати набрання чинності Законом №2509-VІІІ, тобто з 05.08.2018, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначено, що внесені до ст. 137 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 (чинного на день призначення позивача суддею) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади, серед іншого, необхідною була наявність стажу роботи в галузі права не менш як три роки. Безспірний факт призначення позивача на посаду судді свідчить про наявність у нього відповідного стажу.
Як правильно вказав суд першої інстанції, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIIІ, а тому норми Закону №1402-VIIІ, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.
З урахуванням наведеного, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання вказаних періодів стажу роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправними.
Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З урахуванням висновків суду та враховуючи досліджені судом докази, стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік 1 місяць 23 дні (з 04.02.2004 по 26.03.2025), при цьому загальний стаж роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового судді у відставці, становить 40 років 2 місяці 18 днів = (21 рік 1 місяць 23 дні + 1 рік 11 місяців (половина строку навчання) + 2 роки 13 днів (період проходження строкової військової служби) + 3 роки (стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді) + 12 років 2 місяці 12 днів (стаж роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення).
Таким чином, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці має зараховуватися повних 40 років. Тому, щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці, відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону України №1402 VIII, має обраховуватися і складати 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (50% + 40% за 20 додаткових років роботи на посаді судді), виходячи зі стажу роботи на посаді судді понад 40 років (сукупний стаж роботи на посаді судді 21 рік 1 місяць 23 дні, половини строку навчання на юридичному факультеті, що становить 1 рік 11 місяців, період проходження строкової військової служби, що становить 2 роки 13 днів, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 3 роки, а також стаж роботи на посаді слідчого та начальника слідчого відділення – 12 років 2 місяці 12 днів).
Відповідач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Відтак, позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII, яке має обраховуватися і складати 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, наявні підстави вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №918060171496 від 11.04.2025 щодо незарахування до стажу роботи, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи позивача суддею з 01 до 26 березня 2025 року. 
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Мацький Є.М.