Справа №522/2563/26-Е
Провадження №2/522/5730/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року         м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси – Косіцина В.В., розглянувши позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління ДПС в Одеській області про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
23 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління ДПС в Одеській області про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії, у якій заявниця просить суд:
- трудові відносини ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 визнати припиненими з 15.10.2024 року у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.40 КЗпП;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області внести дату припинення трудових відносин до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- здійснити розподіл судових витрат.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року провадження у справі – відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію позову з додатками та копію ухвали суду від 03 березня 2026 року було направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідача листом із рекомендованим повідомленням про вручення, відправлення повернуто до суду із зазначенням причини: « закінчення встановленого терміну зберігання».
24 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивачки ОСОБА_3 – про долучення доказів до матеріалів справи, а саме доказів направлення позовної заяви відповідачу та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
09 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивачки ОСОБА_3 про залишення позовної вимоги без розгляду, у якій просить залишити без розгляду позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Одеської області внести дату припинення трудових відносин до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у цивільній справі № 522/2563/26-Е.
17 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов Відзив на позовну заяву, у якій просить закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
26 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява від представника відповідачки – адвоката Писанюка Євгена Ігоровича надійшла заява, у якій відповідачка визнала позовні вимоги про припинення трудових відносин та зобов`язання внести відомості до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Щодо заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, суд зазначає наступне.
09 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивачки Олійник М.Я. про залишення позовної вимоги без розгляду, у якій просить залишити без розгляду позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Одеської області внести дату припинення трудових відносин до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у цивільній справі № 522/2563/26-Е
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що: «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Згідно ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява представника позивачки – адвоката Олійник Мар`яни Ярославівни про залишення позову без розгляду частини позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки не суперечить закону та відповідає інтересам сторін.
Щодо позовної вимоги про припинення трудових відносин, суд зазначає наступне.
Згідно з відповіді від 21.10.2025 року із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наказом від 04.11.2019 №15 ОСОБА_4 було прийнято на роботу на посаду Адміністратора як основне місце роботи у юридичної особи – роботодавця, ФОП ОСОБА_2 (ЄДРПОУ – НОМЕР_1 ).
У даній відповіді станом на 21.10.2025 року не міститься відомостей про припинення трудової діяльності за останнім зареєстрованим місцем роботи.
Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.10.2025 року, діяльність ФОП ОСОБА_2 було припинено 15 жовтня 2024 року.
У позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідачкою не було здійснено процедури припинення трудових відносин у зв`язку із фактичним припиненням діяльності юридичної особи, що перешкоджає позивачці працевлаштуватися та реалізувати своє право на працю.
Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. 
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1- 5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII «Про ратифікацію Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права» від 19.10.1973 року було визнано обов`язковість дотримання та застосування Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права.
Так, ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні передбачає, що держави-учасники Пакту визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
Конституційного Суду України у складі Другого сенату у рішенні від 21 липня 2021 року у справі № 4-р(ІІ)/2021 наголошує: Конституція України є засадничим актом щодо галузевого законодавства, яке має містити норми, що повинні враховувати та розвивати відповідні конституційні приписи. Конституційний Суд України вважає, що визначені в Кодексі та інших актах законодавства України юридичні інститути мають забезпечити надійне галузеве нормативне підґрунтя для ефективного виконання встановлених частиною другою статті 43 Конституції України обов`язків держави, зокрема зі створення умов для повного здійснення громадянами права на працю.
Спеціальним законом, що регулює трудову діяльність, у тому числі, порядок та підстави її припинення, є Кодекс законів про працю України (далі – КЗпП України). Однак КЗпП України не містить правового регулювання припинення трудового договору працівників із фізичною особою-підприємцем унаслідок припинення діяльності останньої. 
Водночас, за ч. 1 ст. 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
За ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
За ч. 4 ст.91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
За частиною 1 статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
За частиною 5 даної статті, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
За приписами частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
За таких обставин, трудовий договір може бути припинено в тому числі, у разі припинення діяльності фізичної особи – підприємця.
Як вже було встановлено судом, діяльність ФОП ОСОБА_2 було припинено 15.10.2024 року, однак, у встановленому законодавством порядку трудові відносини з позивачкою – не припинені, що порушує її право на працю у зв`язку із неможливістю працевлаштуватися в подальшому за основним місцем роботи, а тому позивачка має право вимагати визнати припиненими трудові відносини із ФОП-роботодавцем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
В даному конкретному випадку неподання відповідачкою відомостей про звільнення ОСОБА_1 фактично позбавляє останню можливості реалізувати своє право на працю, адже з одного боку де-факто припинено діяльність її роботодавця, а з іншого – позивачка за відомостями із державних реєстрів вважається такою, що має основне місце роботи у ФОП ОСОБА_2 .
Тому, враховуючи те, що діяльність ОСОБА_2 як ФОП фактично припинено, проте, неподання останньою відомостей про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП фактично порушує право останньої на працю, беручи до уваги те, що ОСОБА_2 позовні вимоги в частині припинення трудових відносин визнала у повному обсязі, а підстави вважати, що на момент ухвалення рішення визнання позову може впливати на права та інтереси інших осіб або порушує вимоги чинного законодавства – відсутні, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 51, 91, 104, ЦК України, ст.ст. 77, 79, 80, 141, 206, 247, 255, 256, 259, 263 – 265, 279, 282-283, 315 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління ДПС в Одеській області про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Одеської області внести дату припинення трудових відносин до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування – залишити без розгляду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління ДПС в Одеській області про визнання трудових відносин припиненими – задовольнити.
Визнати трудові відносини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , з фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер – НОМЕР_3 , припиненими з 15.10.2024 року у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 06 квітня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.