133/2323/25
2/133/261/26

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України

31.03.26 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої-судді Дурач О.А.
за участю секретаря Блащук Н.І.
представника позивача ОСОБА_1 
свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (адреса мешкання: АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Сєчка Валерія Леонардовича (адреса: АДРЕСА_2 ) до Козятинської міської ради Вінницької області (адреса: Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Героїв Майдану, буд. 24) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
ВСТАНОВИВ:
26.06.2025 р. до суду надійшла зазначена позовна заява.
Провадження у справі відкрито 27.06.2025 р., вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
18.08.2025 р. справу призначено до судового розгляду.
Ухвалами суду від 11.02.2026 та 03.03.2026 р., витребувано докази по даному провадженню. Ухвали виконано. 
Короткий зміст вимог позовної заяви
Відповідно до ордера №38 серія 18 від 1 серпня 1985 року до ОСОБА_5 на підставі рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради народних депутатів Козятинського району від 31 січня 1985 року №13 стала проживати в квартирі АДРЕСА_3 . Після смерті ОСОБА_5 вона була 07.12.1999 виписана із даної квартири. У останньої спадкоємці відсутні. З 31.01.2008 позивач, ОСОБА_4 , почав постійно проживати у зазначеній квартирі, що підтверджується Витягом з реєстру Козятинської територіальної громади №2025/003320612 від 11.03.2025 року, та повністю користуватися усім домоволодінням на засадах добросовісності, відкритості та безперервності. Інших осіб, що проживають та користуються зазначеним майном, протягом цього терміну не було. Таким чином, ОСОБА_4 з 31.01.2008 року, більше 17 років, безперервно протягом всього строку набувальної давності володіє майном, яке не має власника, його володіння являється добросовісним, він не приховував факт знаходження майна в його володінні. Просить суд визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_3 .
Позиція відповідача
Відповідачі не скористались правом подання відзиву за позовом.Відповідач Козятинська міська рада Хмільницького району надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначено про визнання вимог в повному обсязі. Натомість, у вказаній заяві відсутні дані про розуміння та згоду з наслідками про визнання позову даним відповідачем, а тому умови для застосування положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України відсутні. 

Процедура судового розгляду
Позивач та представник відповідача Козятинської міської ради у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Інтереси позивача забезпечені участю його представника у судовому засіданні, відповідач надав заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказане провадження за відсутності сторін: за відсутності позивача на підставі п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідача Козятинської міської ради – на підставі поданої ним заяви. У справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час.
У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, зазначив, що позивач добросовісно володіє вказаною у позові квартирою, претензій за час проживання позивача в будинку у інших осіб не було, є достатні правові підстави для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. В іншому пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 ,……….в судовому засіданні підтвердили факт відкритого проживання позивача в будинку з 2008 року, зазначивши, що до цього часу в будинку проживала бабуся ОСОБА_7 , бабуся позивача за нею доглядала, а після її смерті залишилась проживати в квартирі, а потім позивач почав проживати в ній, підтвердили також відсутність претензій до позивача у зв`язку з проживанням нею в будинку. Крім того, свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною позивача, зазначила, що завжди вважали, що власником квартири була бабуся позивача, а коли хотіли оформити документи на приватизацію, з`ясувалось, що в квартири є інший власник.

Фактичні обставини, встановлені судом
Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.
Як вбачається з довідки Бюро технічної інвентаризації № 591, згідно матеріалів інвентаризаційної/ реєстраційної справи № 96, станом на 31.12.2012 року, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_3 , Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проводилась та станом на 31.12.2012 року право власності не зареєстроване. Згідно матеріалів інвентаризаційної/ реєстраційної справи № 96, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка розташована за вказаною адресою, зареєстроване КП «ВООБТІ» в цілому за ОСОБА_5 .
З 01.01.2013 року функції з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно покладені на органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України.
Згідно наданого позивачем Витягу з Державного реєстру права на нерухоме майно, право власності після 2013 р. на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстроване.
Тобто, власником даної квартири є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_1 . 
На виконання ухвали суду від 11 лютого 2026 року по справі № 133/2323/25, провадження № 2/133/261/2026, яка надійшла до Державного нотаріального архіву Вінницької області 18 лютого 2026 року, повідомлено, що згідно даних Алфавітних книг обліку спадкових справ Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області за 1997-2000 роки, які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , по фонду Козятинської державної нотаріальної контори - не виявлено. На виконання ухвали суду від 11 лютого 2026 року по справі № 133/2323/25, провадження № 2/133/261/2026, яка надійшла до Державного нотаріального архіву Вінницької області 18 лютого 2026 року, повідомляємо, що згідно даних Алфавітних книг обліку спадкових справ Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області за 1997-2000 роки, які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , по фонду Козятинської державної нотаріальної контори - не виявлено. Згідно даних матеріалів справи, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не відкривалась.
З записів Домової книги вбачається, що в даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач продовжує проживати в квартирі, з 2008 року по день звернення до суду.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права
Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).
Взагалі, аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.
Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України».
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), що був врахований апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач міг бути обізнаний щодо власника спірного майна, оскільки мав можливість зробити відповідний запит до Бюро технічної інвентаризації та отримати відповідь. Власником даного будинку так і залишається ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
У зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_5 померла в 1997 році застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 524 даного Кодексу, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Таким чином, наявні фактичні власники майна, спадкоємці померлого або, в разі їх відсутності, держава. Предметом розгляду даного провадження не є вирішення питання про право на спадщину, тому детально вказане не вирішується. Для вирішення справи достатньо встановити наявність або відсутність титульного власника спірного майна. Крім того, як зазначено судом, позивач мав можливість самостійно встановити власника майна, зробивши запит щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. 
Таким чином, відсутній критерій добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном, що виключає можливість набуття ним права власності на квартиру, яка є предметом позову, за набувальною давністю. 

Висновки суду за результатами розгляду позову
Отже, давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Позивач мав можливість з`ясувати відомості щодо власника квартири, право власності на яку після смерті її власника, ОСОБА_5 переходить до її спадкоємців, а в разі їх відсутності, до Держави (ст. 555 ЦК Української РСР). Сама по собі реєстрація позивача у вказаній квартирі не є правовою підставою для набуття права власності на них та позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності шляхом укладання відповідного договору з її власником.
Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат
При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідача не стягується.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (адреса мешкання: АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Сєчка Валерія Леонардовича (адреса: Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Грушевського, буд. 46, б, поверх № 2) до Козятинської міської ради Вінницької області (адреса: Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Героїв Майдану, буд. 24) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 02.04.2026 р.

Суддя: О.А. Дурач