КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року м. Київ № 640/18265/18
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» (далі - позивач / ТОВ «Автек-Стройтех») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач / контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018 №0043481404, від 17.08.2018 №0043491404, від 30.08.2018 №0045151404.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає про безпідставність висновків відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ТОВ «Поділля-Центр», оскільки такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи, а господарські операції з зазначеним контрагентом у перевіряємий період мали реальний характер.
Відповідачем позовні вимоги не визнано повністю та зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в актах перевірки та відзиві на позов, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Посилався на те, що придбання товару по ланцюгу постачання не підтверджується даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2019 у справі №640/18265/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.08.2018 №0043481404, від 17.08.2018 №0043491404.
Постановою Верховного Суду від 28.02.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Приймаючи зазначену постанову, Верховний Суд виходив із того, що судами попередніх інстанцій не було з`ясовано, чи справді відповідну сільськогосподарську продукцію отримано від контрагента, зазначеного у первинних документах, а також не перевірено фактичний альтернативний рух товару порівняно із задекларованим. 
Окрім того, зазначено, що судовими інстанціями не досліджено технічну можливість контрагента платника виконати спірні поставки з урахуванням його фактичних господарських ресурсів, понесення ним витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщення, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
У поданих до суду письмових поясненнях представником позивача вказано, що при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Поділля-Центр» позивачем як добросовісним платником податків було дотримано усіх вимог чинного законодавства щодо формування даних бухгалтерського та податкового обліку на підставі належних первинних документів та належної перевірки контрагента до вступу з ним у договірні правовідносини. Окрім того, наголошено, що документальним підтвердженням руху активів у процесі здійснення господарських операцій (фактичної передачі товарів від ТОВ «Поділля-Центр» до позивача та оплати за поставлений товар) є видаткові та податкові накладні, а також банківські виписки, що наявні у матеріалах справи. Таким чином, вважає, що оспорювані відповідачем суми бюджетного відшкодування ПДВ та від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, були сформовані у результаті виконання господарських операцій між двома суб`єктами господарювання, які володіють повною податковою правосуд`єктністю, мають позитивну податкову історію та не визнані фіктивними у передбаченому законом порядку. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» про витребування доказів задоволено. Витребувано з Головного управління ДПС у Вінницькій області (адреса: 21028, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 7, код ЄДРПОУ 44069150) наступні докази: 
- звіти за формою 1-ДФ, подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; 
- звіти про ЄСВ, подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік;
- податкові декларації з податку на прибуток, ПДВ та інших податків (зокрема, за наявності - з плати за землю, податку на нерухоме майно, з транспортного податку), подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; 
- відомості про сплату податків ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік;
- відомості щодо формування податкових зобов`язань та податкового кредиту ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік з інформаційно-комунікаційної системи ДПС «Податковий блок».
На виконання вимог ухвали суду від 24.01.2024 від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшли витребувані матеріали. 
Представником позивача у поданих до суду письмових поясненнях зазначено, що за даними витребуваних документів підтверджується здійснення ТОВ «Поділля-Центр» у перевіряємий період господарської діяльності у сфері реалізації зернових культур на території Вінницької області. На думку представника, надана податкова звітність ТОВ «Поділля-Центр» підтверджує реальне здійснення цією компанією господарської діяльності, отримання доходів та декларування прибутку і сплату податку на прибуток за результатами 2018 року. 
Протокольною ухвалою суду від 04.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 13.03.2024, заслухавши пояснення сторін, протокольною ухвалою судом було постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження. 
Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи документи, оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 15.06.2018 №9996, відповідно до пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автек-Стройтех» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за квітень 2018 року.
За результатами вказаної перевірки відповідачем складено Акт від 18.07.2018 №704/26-15-14-04-01/35534069, згідно з висновками якого ТОВ «Автек-Стройтех» порушено пункт 185.1 статті 185, пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункти 200.1, 200.4 статті 200, пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2018 року на суму 6 783 672,00 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за квітень 2018 року на суму 1 266 338,00 грн.
На підставі висновків Акта перевірки від 18.07.2018 №704/26-15-14-04-01/35534069 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018:
- №0043481404, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, яку задекларовано на рахунок платника у банку у розмірі 6 783 672,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 391 836,00 грн;
- №0043491404, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 266 338,00 грн.
Позивачем оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за наслідками якого рішенням Державної фіскальної служби України від 22.10.2018 №34189/6/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення.
Окрім того, Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 13.07.2018 №11172, відповідно до пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автек-Стройтех» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2018 року.
За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 15.08.2018 №805/26-15-14-04-01/35534069, згідно з висновками якого позивачем порушено пункт 185.1 статті 185, пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункти 200.1, 200.4 статті 200, пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2018 року на суму 1 836 359,00 грн.
На підставі Акта перевірки від 15.08.2018 №805/26-15-14-04-01/35534069 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.08.2018 №0045151404, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, яку задекларовано на рахунок платника у банку у розмірі 1 836 359,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 918 180,00 грн.
Позивачем оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за результатами якого рішенням Державної фіскальної служби України від 02.11.2018 №35836/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України встановлено, що податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.
В силу пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктами 198.2, 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
В силу вимог пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
В силу пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-XIV) що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 2 Закону №996-XIV визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Згідно частини першої статті 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Частиною другою статті 3 Закону №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно вимог частин першої, другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Аналізуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 (справа №160/3364/19), що підлягає врахуванню відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дійшла наступних висновків. 
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд погоджується з таким висновками, не вбачає підстав для відступу від нього та зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Отже, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання в його межах від посадової особи відомостей щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише відсутність у контрагентів платника податків матеріальних і трудових ресурсів - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
При цьому, підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Як вбачається з матеріалів справи, позиція відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та завищення від`ємного значення податку на додану вартість ґрунтується на висновках про відсутність реального характеру господарських операцій ТОВ «Автек-Стройтех» із ТОВ «Поділля-Центр», з огляду на відсутність підтвердження руху товару по ланцюгу постачання.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» (далі - ТОВ «Автек-Стройтех») (код ЄДРПОУ 35534069) є юридичною особою, платником ПДВ та перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві.
Видами економічної діяльності позивача за КВЕД є: 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний); 46.32 оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.61 оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Поділля-Центр» (Постачальник) укладено договір поставки №1119031 від 19.03.2018, відповідно до якого позивач придбавав зернові культури.
Даним договором передбачено, що перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається у момент фактичної передачі Товару та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.
Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відвантаження товару відбувалось відповідно до видаткових накладних від 23.03.2018 №2 на суму 119 700 000,00 грн. (кукурудза 3-го класу українського походження, врожаю 2017 року) та від 19.04.2018 №3 на суму 60 600 000,00 грн., (пшениця 5-го та 6-го українського походження, врожаю 2017 року), копії яких наявні в матеріалах справи.
Передачу товару зафіксовано актами приймання-передачі, відповідно до яких ТОВ «Поділля-Центр» передало, а ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» прийняло товар на зерновому складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»/ОМТП, а ТОВ «Автек-Стройтех» підтвердило надходження відповідного обсягу товару.
До матеріалів справи позивачем надано картки аналізу зерна, отриманого від ТОВ «Поділля-Центр».
Із ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» позивачем було укладено договір комісії №К2312-2 від 23.12.2016, відповідно до якого назване товариство зобов`язалось здійснити реалізацію на експорт з України товару, що належить позивачу, укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати в інтересах позивача інші документи, тощо.
Аналогічний договір комісії укладено позивачем із підприємством «Вторметекспорт» у формі ТОВ №К2303-1 від 23.03.2018, відповідно до якого вказане підприємство зобов`язалось здійснити реалізацію на експорт з України товару, що належить позивачу, укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати в інтересах позивача інші документи, тощо.
На підтвердження виконання даних договорів комісії позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі товару на комісію, вантажних митних накладних, звітів комісіонера.
На підставі податкових накладних, виданих на адресу позивача ТОВ «Поділля-Центр», позивачем задекларовано у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року податковий кредит 30 050 000,00 грн.
Загальна сума податкового кредиту відповідно до декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року - 39 096 151,00 грн., сума від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку - 28 836 651,00 грн., сума від`ємного значення, що зараховується до складу наступного податкового періоду - 10 259 500,00 грн.
Судом встановлено, що між ТОВ «Поділля-Центр» (Постачальник) та ТОВ «Автек-Стройтех» укладено договір поставки від 19.03.2018 №1119031, відповідно до якого позивач придбавав зернові культури.
Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відвантаження товару відбувалось відповідно до видаткової накладної від 10.05.2018 №8 на суму 64 200 000,00 грн. (кукурудза 3-го класу українського походження, врожаю 2017 року), копія якої наявна в матеріалах справи.
Передачу товару зафіксовано актом приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Поділля-Центр» передало, а ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» прийняло товар на зерновому складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»/ОМТП, а ТОВ «Автек-Стройтех» підтвердило надходження відповідного обсягу товару.
До матеріалів справи позивачем надано картку аналізу зерна, отриманого від ТОВ «Поділля-Центр».
Як було зазначено вище, із ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та підприємством «Вторметекспорт» у формі ТОВ позивачем було укладено договори комісії, відповідно до яких названі контрагенти зобов`язались здійснити реалізацію на експорт з України товару, що належить позивачу, укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати в інтересах позивача інші документи, тощо.
На підтвердження виконання даних договорів комісії позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі товару на комісію, вантажних митних накладних, звітів комісіонера.
На підставі податкових накладних, виданих на адресу позивача ТОВ «Поділля-Центр», позивачем задекларовано у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2018 року податковий кредит 10 700 000,00 грн.
Загальна сума податкового кредиту відповідно до декларації з податку на додану вартість за травень 2018 року - 21 129 030,00 грн., сума від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку - 20 892 545,00 грн., сума від`ємного значення, що зараховується до складу наступного податкового періоду - 236 485,00 грн.
Головним управління ДФС у м. Києві здійснено документальну позапланову перевірку ТОВ «Автек-Стройтех» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податків за березень 2018 року, за результатом якої складено довідку №582/26-15-14-04-01/35534069 від 11.06.2018.
Вказаною довідкою контролюючим органом підтверджено достовірність нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податків за березень 2018 року, в тому числі по взаємовідносинам із ТОВ «Поділля-Центр».
Окрім того, як вбачається з матеріалів цієї справи та не спростовано відповідачем, товарність операцій, що заперечується відповідачем у цій справі, була визнана безпосередньо податковими органами при проведення зустрічних звірок контрагента позивача ТОВ «Поділля-Центр», за результатами яких складено довідки від 09.10.2018 № 4978/14-11/31163811, від 30.10.2018 № 157/14-11/31163811 та від 30.11.2018 №183/14-11/31163811 про результати зустрічної зірки ТОВ «Поділля-Центр» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Автек-Стройтех» їх реальності та повноти відображення в обліку за березень, квітень, травень 2018 року.
Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2023, скеровуючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що судами попередніх інстанцій не було з`ясовано, чи справді відповідну сільськогосподарську продукцію отримано від контрагента, зазначеного у первинних документах, а також не перевірено фактичний альтернативний рух товару порівняно із задекларованим. Окрім того, зазначено, що судовими інстанціями не досліджено технічну можливість контрагента платника виконати спірні поставки з урахуванням його фактичних господарських ресурсів, понесення ним витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщення, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).
Таким чином, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.02.2023 при вирішенні спірних правовідносин. 
Як встановлено судом, станом на дату укладання Договору поставки з ТОВ «Поділля-Центр» (19.03.2018), ТОВ «Поділля-Центр» було належним чином зареєстрованим суб`єктом господарювання та володіло спеціальною податковою правосуд`єктністю, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформацією з Реєстру платників ПДВ та Базою даних «Системи професійного аналізу ринків і компаній», що підтверджується матеріалами справи. 
Згідно з поясненнями, наданими ТОВ «Поділля-Центр» у відповідь на запит позивача: «Товариство зареєстроване 16.01.2001 р. та знаходиться за адресою: 23100, Вінницька обл., .Жмеринка, вул. Одеська, буд. 157. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби: Жмеринська ОДПІ ГУ ДФС (м.Жмеринка). 
Основним видом діяльності є придбання та продаж різних зернових культур українського походження (код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин). Особа, відповідальна за ведення фінансово-господарської діяльності суб?єкта господарювання на теперішній час с: директор ОСОБА_1 (призначений на посаду згідно з наказом про призначення від 30.08.2007 р. №30/08/07). 
Крім того, в штаті підприємства ТОВ «Поділля-Центр» працює 6 осіб, заборгованості зі сплати заробітної плати немає, податки сплачуються вчасно. 
Підприємство володіє основними засобами, первісна вартість яких складає 7 794,9 тис. гривень, що включає нерухоме майно загальною площею 1420,3 м2, з якого сплачено податок на нерухоме майно в сумі 10 581,24 за 2018 рік, а також безпосередньо земельні ділянки площею 9,176 га, по яких сплачено податок на землю в сумі 10 417,51 гривень за 2018 рік.». 
До відповіді ТОВ «Поділля-Центр» додано податкову декларацію з податку на нерухоме майно за 2018 рік та податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік. 
Зокрема, декларація з податку на нерухоме майно за 2018 рік містить відомості про володіння ТОВ «Поділля-Центр» об`єктом нерухомого майна площею 1 420,3 м2 (графа 3 декларації). Місцем розташування об`єкта є м. Жмеринка, що підтверджується кодом КОАТУУ 0510300000, вказаним у графі 8 декларації. 
Аналогічні відомості про володіння ТОВ «Поділля-Центр» земельною ділянкою у м. Жмеринка містить податкова декларація з плати за землю за 2018 рік. 
Таким чином, наведеним підтверджують факт наявності у ТОВ «Поділля-Центр» земельної ділянки та нерухомості, необхідних для здійснення господарської діяльності за місцем його розташування (м. Жмеринка), а також факт сплати відповідних податків у 2018 році.
З фінансової звітності ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік вбачається, що Товариство отримувало дохід від дійсного та фактичного ведення господарської діяльності, зокрема:
- за 2017 рік - 2 745 900,00 грн;
- за 2018 рік - 552 144 451,00 грн. 
Сума доходу ТОВ «Поділля-Центр» перевищувала суми собівартості товару та інших витрат, тому ТОВ «Поділля-Центр» отримувало прибуток від господарської діяльності, зокрема:
- за 2017 рік - 115 200,00 грн;
- за 2018 рік - 1 057 300,00 грн. 
У фінансовій звітності містяться відомості про основні статті балансу ТОВ «Поділля-Центр» станом на кінець 2018 року: незавершені капітальні інвестиції (ремонт/будівництво) на суму 8613,9 тис грн; основні засоби - на суму 4 568,8 тис грн; запаси (товар) - на суму 155 377,6 тис грн; дебіторська заборгованість - на суму 61 758,3 тис грн; довгострокові зобов`язання - на суму 6 885,7 тис грн; кредиторська заборгованість - на суму 263 153,9 тис грн. 
Отже, ТОВ «Поділля-Центр» станом на момент здійснення господарських операцій з позивачем було належним чином зареєстрованим суб`єктом господарювання та здійснювало господарську діяльність. 
Разом з тим, з метою підтвердження обставин можливості ТОВ «Поділля-Центр» поставити зернові на користь позивача судом під час розгляду справи відповідно до ухвали суду від 24.01.2024 було задоволено клопотання позивача про витребування з Головного управління ДПС у Вінницькій області докази декларування та сплати податків ТОВ «Поділля-Центр» у 2018 році та податкову звітність останнього за 2018 рік. 
На виконання вимог ухвали суду від 24.01.2024 від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшли до суду: звіти за формою 1-ДФ, подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; звіти про ЄСВ, подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; податкові декларації з податку на прибуток, ПДВ та інших податків (зокрема, за наявності - з плати за землю, податку на нерухоме майно, з транспортного податку), подані ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; відомості про сплату податків ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік; відомості щодо формування податкових зобов`язань та податкового кредиту ТОВ «Поділля-Центр» за 2018 рік з інформаційно-комунікаційної системи ДПС «Податковий блок».
З наданих до суду копій документів убачається, що у 2018 році ТОВ «Поділля-Центр» було понесено витрати на сплату податків на суму 206 318,58 грн. 
За даними податкової декларації ТОВ «Поділля-Центр» з податку на прибуток за 2018 рік, у періоді ТОВ «Поділля-Центр» задекларувало дохід від власної діяльності у розмірі 552 144 451 грн (ряд. 01 декларації). З урахуванням нарахування різниць, які виникають відповідно до вимог ПК України, значення об`єкта оподаткування склало 1 299 796 грн (ряд. 04 декларації), а сума розрахованого податку на прибуток - 233 958 грн (ряд. 06 декларації).
Окрім того, разом із податковою декларацією з податку на прибуток за 2018 рік ТОВ «Поділля-Центр» подало додаток АМ, що містить інформацію про нараховану амортизацію на основні засоби відповідно до правил ПК Україн та з якого вбачається, що протягом 2018 року балансова вартість основних засобів ТОВ «Поділля-Центр» зросла з 788 053 грн до 3 586 023 грн. Основні засоби, що належали ТОВ «Поділля-Центр» у 2018 році, включали наступні групи: ??група 3 - будівлі; ??група 4 - машини та обладнання; ??група 5 - транспортні засоби; ??група 6 - інструменти, прилади, інвентар, меблі.
За відомостями Додатків Д5 до податкових декларацій з ПДВ «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» ТОВ «Поділля-Центр» протягом 2018 року реалізувало товар позивачеві (ІПН 361496626551) та іншим контрагентам. 
Зокрема, Додаток Д5 містить відомості про постачальників, у яких ТОВ «Поділля-Центр» придбавало товари/роботи/послуги для цілей господарської діяльності. Наприклад у березні 2018 року ТОВ «Поділля-Центр» придбавало товари/роботи/послуги, серед іншого, у:
- ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», ІПН 006881906183, основний КВЕД: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;
- ??ПСП ім. Пархоменка, ІПН 37448506127, основний КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;
- ??ТОВ «Велетень», ІПН 37784518041, основний КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Окремі з зазначених у додатку Д5 постачальники зазначені також і в Довідках про результати зустрічної звірки, в яких підтверджено придбання ТОВ «Поділля-Центр» пшениці та кукурудзи.
Таким чином, відомості наданих декларацій з ПДВ підтверджують, що ТОВ «Поділля-Центр» несло реальні витрати на цілі господарської діяльності, отримувало доходи від поставок товару, нараховувало ПДВ на дані операції. Покупці та постачальники ТОВ «Поділля-Центр» є належно зареєстрованими суб`єктами господарювання, а їхні види діяльності повністю узгоджуються з видами діяльності ТОВ «Поділля-Центр».
Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області надано звіти з ЄСВ та форми 1-ДФ, що підтверджують наявність у штаті ТОВ «Поділля-Центр» працівників, відсутність заборгованості зі сплати заробітної плати та сплату ПДФО, військового збору та єдиного внеску. Так, за відомостями звітів з ЄСВ за січень-червень 2018 року, середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ «Поділля-Центр» складала 5 осіб, а кількість осіб, яким здійснювалися виплати - 6 осіб. Сума нарахованої заробітної плати у цьому періоді складала 28 500 грн. Сума нарахованого єдиного внеску складала 6 052,56 грн. 
У липні 2018 року ТОВ «Поділля-Центр» збільшило кількість працівників до семи, кількість застрахованих осіб зросла до 8, сума заробітної плати - до 36 741,47 грн, а сума єдиного внеску - до 7 865,68 грн. 
У серпні-листопаді 2018 року кількість працівників ТОВ «Поділля-Центр» складала 6 осіб, кількість застрахованих осіб - 7 осіб, сума заробітної плати - 32 900,00 грн, а сума єдиного внеску - 6 886 грн. 
Аналогічні відомості щодо наявності у ТОВ «Поділля-Центр» достатньої кількості працівників містять надані ГУ ДПС у Вінницькій області квартальні розрахунки сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, за формою №1-ДФ. Зокрема, Звіт за формою 1-ДФ за І квартал 2018 року містить відомості про нарахування та виплату 4 працівникам доходу у вигляді заробітної плати (ознака доходу 101) по 12 300 грн, одному працівникові у сумі 31 500 грн та одному працівникові у сумі 4 800 грн., а зарплатний фонд загалом склав 85 500 грн. 
На вказані суми заробітної плати було нараховано та перераховано ПДФО у розмірі 15 390 грн та військовий збір у розмірі 1 282,5 грн. 
Аналогічні відомості про кількість працівників, виплату заробітної плати та відповідних податків і зборів містить звіт 1-ДФ за ІІ квартал 2018 року. 
Окрім того, з даних звітів за формою 1-ДФ вбачається, що ТОВ «Поділля-Центр» виплачувало дохід самозайнятим особам (ознака доходу 157). Зокрема, за 1 квартал 2018 року сума виплаченого самозайнятим особам доходу склала 3 284 735,92 грн та включала, для прикладу, виплати на користь: ??
- ФОП ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , основний КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;
- ??ФОП ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_2 , основний КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 
- ??ФОП ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_3 , КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 
- ФОП ОСОБА_5 ІПН: НОМЕР_4 , ??ФОП ОСОБА_6 , ІПН: НОМЕР_5 , основний КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
Тобто, відомості з наданих звітів 1-ДФ підтверджують понесення ТОВ «Поділля-Центр» витрат у межах власної господарської діяльності, у тому числі на оплату товарів/робіт/послуг, отриманих від самозайнятих осіб. Такі відомості узгоджуються з даними Довідок про результати зустрічних звірок, відповідно до яких частину зернових ТОВ «Поділля-Центр» придбало у зазначених ФОП та, відповідно, сплатило їм вартість такого придбаного товару. 
За даними звіту 1-ДФ за 3 квартал 2018 року, кількість працівників зросла до 8, зокрема, 25.07.2018 р. та 06.07.2018 р. було найнято двох працівників, а також 30.07.2018 р. звільнено одного з працівників. Зарплатний фонд у цьому періоді зріс до 102 541,47 грн, сума нарахованого та сплаченого ПДФО склала 18 457,47 грн, а військового збору - 1 538,13 грн.
У 3-4 кварталі 2018 року ТОВ «Поділля-Центр» продовжувало виплачувати доходи самозайнятим особам у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (29 осіб у третьому кварталі 2018 року, 25 осіб у четвертому кварталі 2018 року). 
Витребуваними доказами підтверджується, що ТОВ «Поділля-Центр» станом на момент здійснення господарських операцій з позивачем та протягом 2018 року було належним чином зареєстрованим суб`єктом господарювання та здійснювало реальну господарську діяльність. ТОВ «Поділля-Центр» володіло достатніми матеріальними та трудовими ресурсами, володіло на праві власності земельною ділянкою та нерухомим майном, іншими значними активами, необхідними для здійснення господарської діяльності, що в сукупності свідчить про належну правосуб`єктність ТОВ «Поділля-Центр». 
Таким чином, оскільки господарські операції позивача із зазначеним контрагентом підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, суд вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необґрунтованими.
При цьому, порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі №826/4565/14, одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.
Таким чином, зважаючи на відсутність прямих доказів, які свідчать про порушення позивачем та його безпосереднім контрагентом податкової дисципліни та правил ведення господарської діяльності, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на обставини порушення позивачем положень Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту та витрат за операціями поставки товару послуг за участю ТОВ «Поділля-Центр».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду, суд вважає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Поділля-Центр» фактично відбулись, мали наслідком зміни в майновому стані сторін правочину, спричинили підстави для відображення таких операцій в бухгалтерському та податковому обліку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.08.2018 №0043481404, від 17.08.2018 №0043491404, від 30.08.2018 №0045151404.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Стосовно вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке. 
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача перед адвокатом зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).
Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведених положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що 27.06.2020 між ТОВ «Автек-Стройтех» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «КПМГ Право Україна» укладено Рамковий договір №20-АА/2020 про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого КПМГ зобов`язується здійснювати захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором. Обсяг послуг по кожному окремому проекту буде узгоджуватися Сторонами та закріплюватися в окремому документі, Кожен такий додатковий документ підписується Сторонами. Обсяг послуг по кожному окремому проекту також може бути визначений виходячи з письмових запитів, у тому числі за допомогою корпоративних засобів електронного зв`язку, отриманих КПМГ від Клієнта. 
У зв`язку із направленням справи №640/18265/18 на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2023 р., між позивачем та Адвокатським Об`єднанням було укладено окреме Завдання №2 від 11.08.2023 р. до Рамкового договору від 27.06.2020 №20-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги. 
За умовами пункту 1.1. Завдання №2 від 11.08.2024 р. до Рамкового договору від 27.06.2020 №20-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги Адвокатське об`єднання надає позивачу послуги у вигляді супроводу позивача під час нового розгляду справи №640/18265/18, включаючи:
- підготовку необхідних процесуальних документів у справі (додаткових пояснень, клопотань, заперечень та ін.); ??
- представництво Клієнта в рамках справи в адміністративних судах усіх інстанцій; ??
- поточне консультування Клієнта з юридичних питань, що виникатимуть у процесі судового розгляду; 
- інші послуги, що можуть виникати у процесі вирішення спору.
Відповідно до пункту 3 Завдання №2 до Рамкового договору №20-АA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги гонорар КПМГ згідно з цим завданням визначається шляхом множення фактично витраченого часу спеціалістів КПМГ на надання послуг на усереднену погодинну ставку спеціалістів КПМГ у розмірі 3222 (три тисячі двісті двадцять дві гривні), що є еквівалентом 80,00 (вісімдесят) Євро, згідно із офіційним курсом НБУ на дату укладання цього Завдання, без урахування податку на додану вартість, який буде сплачуватися додатково відповідно до вимог чинного українського законодавства, без урахування накладних витрат, та будь-яких податків, потреба у сплаті яких може виникнути у подальшому.
Згідно зі Звітом про надані юридичні послуги щодо повного супроводу справи №640/18265/18 у суді першої інстанції (новий розгляд) Адвокатське об`єднання фактично витратило 50 годин часу спеціалістів Адвокатського об?єднання (адвокатів Лісунової А.А., Хиляк І.М.) на надання професійної правової допомоги позивачу. 
Відповідно до Звіту адвокати Адвокатського об`єднання надали позивачу наступні юридичні послуги щодо супроводу судового спору у суді першої інстанції: ??
- аналіз постанови Верховного Суду у справі №640/18265/18. Розробка плану дій та обговорення; ??
- підготовка питань до опитування свідків, дзвінок для отримання необхідних відомостей, оформлення протоколу опитування свідка; ??
- підготовка пояснень щодо налагодження господарських зв`язків, організації процесів співпраці з контрагентами, підбір та підготовка доказів до подання; ??
- підготовка та подання пояснень щодо фактичного руху активів та можливості ТОВ «Поділля-Центр» поставити зернові; ??
- підготовка та подання Адвокатського запиту до ТОВ «Поділля-Центр», пошук контактів актуального керівника, комунікація з представниками ТОВ «Поділля-Центр»; ??
- підготовка та подання Адвокатського запиту до ГУ ДПС у Вінницькій області про надання відомостей щодо ТОВ «Поділля-Центр»; ??
- аналіз підстав для відмови у наданні запитуваної інформації;
- підготовка повторного Адвокатського запиту до ГУ ДПС у Вінницькій області; ???
- підготовка клопотань про витребування доказів від ГУ ДПС у м.Києві та ГУ ДПС у Вінницькій області; ??
- ознайомлення з матеріалами справи, підготовка пояснень щодо документів, витребуваних від ГУ ДПС у Вінницькій області; ??
- підготовка та участь у судових засіданнях 06.12.2023, 24.01.2024, 04.03.2024, 13.03.2024 р.; ??
- підготовка Заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.
Адвокатським об`єднанням було виставлено рахунок від 21.03.2024 №7420000179 на суму 203 709,12 грн. 
Відповідно до платіжної інструкції 22.03.2024 №000332045 позивачем було сплачено у повному обсязі вартість послуг надання правничої допомоги згідно рахунку від 21.03.2024 №7420000179. 
Головним управлінням ДПС у м. Києві, заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначено, що заявлена сума понесених витрат, яку заявлено стороною позивача до стягнення є необґрунтованою та непропорційною відповідно до предмета спору, складсності адміністративної справи, витраченого часу під час розгляду справи. 
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 203 709,12 грн на предмет їх співмірності на підставі заявленого відповідачем клопотання, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 91919350) зауважив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Верховний суд у постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20 зазначив, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу суд враховує: чи є достатньої складною дана справа; яка кількість епізодів правовідносин підлягала дослідженню та правовому аналізу; чи значний обсяг законодавства регулює правовідносини, що склалися; чи наявна та чи є усталеною практика розгляду судами подібних спорів; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.
Враховуючи вказане, суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є 3 (три) податкові повідомлення-рішення, правомірність яких дослужується судом під час нового розгляду після скасування Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій. При цьому переважна більшість доказів була зібрана ще під час первинного розгляду справи в суді.
Практика розгляду спорів зазначеної категорії є досить поширеною та сталою, що не потребує значних зусиль для розв`язання цієї справи.
За наслідками здійсненої оцінки розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 134 КАС України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
Суд зазначає, що дана справа не є достатньо складною в порівнянні з розміром витрат (203 709,12 грн) та по суті стосувалася надання оцінки правомірності дій контролюючого органу при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.
На підставі цього, проаналізувавши надані докази, враховуючи критерій співмірності, обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення заявленої суми судових витрат на правову допомогу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу зі 203 709,12 грн до 15 000,00 грн, що є співмірним з обсягом наданої правничої допомоги під час розгляду справи в суді.
У зв`язку з цим, керуючись принципами добросовісності, справедливості та розумності, суд вважає за доцільне частково задовольнити заяву представника позивача та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
Керуючись статтями 90, 139, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018 №0043481404, від 17.08.2018 №0043491404, від 30.08.2018 №0045151404.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Автек-Стройтех» (адреса: 01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, 14/1, кімната 513, код ЄДРПОУ 35534069) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.