Справа № 344/2098/26 
Провадження № 1-кп/344/818/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо: 

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого 11.09.2024 року вироком Солом`янського районного суду м. Київ за ч.2 ст.111, ч.2 ст.260 КК України до покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, 

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, - 
В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_5 вчинив: умисні дії, які виразились у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України, та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або само організувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Злочин вчинено за таких обставин.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України – Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною
і недоторканною.
Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі – АР Крим), області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації (далі - російської федерації) та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації (далі – зс російської федерації), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і зс російської федерації як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам російської федерації, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту російської федерації на території України – в АР Крим та м. Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс російської федерації вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс російської федерації, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, зокрема громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території російської федерації службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі – гш зс російської федерації) на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади й службових осіб зс російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей російської федерації, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя й південно-східних регіонів України із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних, інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
У березні – квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «донецька народна республіка» (далі – «днр»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «днр» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади «днр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Вказана терористична організація «днр» має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність її дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «днр», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.
Самопроголошеним головою «днр» у 2014 році виданий указ, згідно з яким створено незаконне збройне формування (далі – НЗФ) так званої «ДНР» - так звана «народна міліція». Зокрема вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей та сприяє діяльності окупаційної адміністрації російської федерації.
Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає у здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «днр», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам ЗСУ, правоохоронним органам України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію та кураторів російської федерації.
До створення так званої «народної міліції ДНР» у силовому блоці так званої «ДНР» з метою виконання його завдань у 2014 році на тимчасово окупованій території Донецької області створено іррегулярні не передбачені законом збройні формування, які навесні 2015 року увійшли до складу так званої «народної міліції ДНР» окупаційної адміністрації російської федерації.
З листопада 2021 року представники влади та зс російської федерації, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів зс та інших військових формувань російської федерації до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.
Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку російської федерації, республіки білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових російської федерації, включаючи повітряний та морський компонент.
З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та зс російської федерації розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян російської федерації та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також скоєння провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території російської федерації та тимчасово окупованих територій України.
Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом російської федерації т.зв. «донецької народної республіки» і «луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.
На виконання зазначених намірів 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність самопроголошених «донецької та луганської народних республік».
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність т.зв. «донецької та луганської народних республік».
В цей же день президент російської федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності т.зв. «донецької та луганської народних республік».
Службові особи з числа вищого керівництва російської федерації, які входять до складу ради безпеки російської федерації, публічно підтримали звернення державної думи російської федерації та заявили про необхідність визнання президентом російської федерації незалежності т.зв. «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності т.зв. «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації російської федерації.
В цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності діям щодо нападу на Україну, направив до ради федерації російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.
23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» т.зв. «донецької та луганської народних республік».
24 лютого 2022 року, о 05 00 год, президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.
Цього ж дня збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва російської федерації і зс російської федерації, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабах і складах Збройних Сил України, а також підрозділами зс та інших військових формувань російської федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.
У період з 05 00 год 24 лютого 2022 року та щонайменше до сьогоднішнього дня (включно) підрозділи зс та інших військових формувань російської федерації здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 04 травня 2026 року.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі – Закон «Про оборону України») воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом 9 ст.1 Закону України «Про національну безпеку» від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі – Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України – це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.
У відповідності до п.2 ст.1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека – це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.
Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, не порушенні принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, не відпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науково технологічній); у не витоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері). 
Державна безпека – це відсутність загрози, стан захищеності життєво важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.
Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.
Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.
Територіальна недоторканність – це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.
Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.
24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил чи інших військових формувань російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій і цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське й оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована територія російською федерацією територія України (далі – тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.
За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ і міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Тимчасово окупованою територією відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону № 1207-VII, є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили й здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили і здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації.
Після окупації частини території Донецької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території селища шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління в усіх сферах життєдіяльності громади селища, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення.
Разом з цим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцево самоврядування в України» та іншими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території міста та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.
Так, положеннями п.6 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російської федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Російська окупаційна влада – це система органів, утворених російською федерацією або за сприянням російської федерації на території АР Крим, міста Севастополя, на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей, а також незаконні організації на зазначених територіях, представники цих органів та незаконних організацій.
Колабораціонізм – це співпраця громадянина України з російською окупаційною владою та створеними чи підтримуваними російською федерацією незаконними збройними формуваннями в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях окремих районів Донецької та Луганської областей.
У невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше квітня 2023 року, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, вирішив добровільно вступити до одного з незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території та надавати такому формуванню допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Так, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, усвідомлюючи свої незаконні дії, без будь-якого фізичного примусу та морального тиску, 22 квітня 2023 року добровільно уклав контракт у батальйоні «КАСКАД», який дислокується на тимчасово-окупованій території за адресою: Донецька область, м. Маріуполь (на території «Азовсталь») та був зарахований для подальшого проходження т.зв. «військової служби» на пів року у підрозділах НЗФ т.зв. «ДНР», створених, підпорядкованих, фінансованих російською федерацією, а саме був зарахований до НЗФ т.зв. «оперативно-бойового тактичного формування (ОБТФ) «Каскад» (входить в структуру міністерства внутрішніх справ ДНР), штаб якого дислокується за адресою: Донецька область, м. Маріуполь (на території «Азовсталь»).
В подальшому, 24.04.2023 ОСОБА_5 , після зарахування до вищевказаного підрозділу, транспортним засобом доставили з колонії № 97, яка розташована в м. Макіївка Донецької області, на місце дислокації в м. Маріуполь, де він обрав собі позивний « ОСОБА_6 » та 25.04.2023 отримав військову форму російського зразка та автомат АК-74.
В період з 25.04.2023 по 12.05.2023 ОСОБА_5 проходив навчання за місцем дислокації батальйону «КАСКАД», а саме у м. Маріуполь Донецької області.
Надалі, 13.05.2023 ОСОБА_5 та інших, невстановлених досудовим розслідуванням військовослужбовців рф, транспортним засобом передислокували до лісопосадки між населеними пунктами Маріуполь та Волноваха, де розмістили в двох будинках.
18 червня 2023 року ОСОБА_5 та інших, невстановлених досудовим розслідуванням військовослужбовців рф, транспортним засобом було передислоковано до населеного пункту Урожайне Волноваського району Донецької області за попереднім терміном перебування два тижні.
Також, ОСОБА_5 та іншим, невстановленим досудовим розслідуванням військовослужбовцям рф, було віддано команду в разі наступу ЗСУ використовувати зброю, гранати та інші боєприпаси.
Того ж дня, 18.06.2023 ОСОБА_5 за вказаним місцем дислокації отримав штатну зброю АК-74 (серійний номер НОМЕР_2 ), чотири магазини з бойовими набоями, комплект військової форми російського зразка, військові берці, бронежилет та каску. 
За вказаними місцями дислокації, в період з 13.05.2023 ОСОБА_5 здійснював покращення та будівництво фортифікаційних споруд, тримав оборону займаних позицій, а також проходив навчання з вогневої підготовки. 
Таким чином, ОСОБА_5 як учасник НЗФ терористичної організації «ДНР», у складі оперативно-бойового тактичного формування (ОБТФ) «Каскад», в період з 22.04.2023 по 26.06.2023, діючи на боці ворога – держави-агресора рф, вчиняв наступні дії:
- здійснював окупацію та охорону захоплених агресором територій України;
- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил рф, які були за званням та посадою вище;
- під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС рф відкрито носив при собі вогнепальну зброю.
26 червня 2023 року ОСОБА_5 , під час виконання бойового завдання, перебуваючи в окопах поблизу н.п. Урожайне Волноваського району Донецької області, відкрив вогонь по ЗСУ, отримав поранення та був взятий в полон військовослужбовцями 3С України. 
За викладених обставин, громадянин України ОСОБА_5 , у період з квітня по червень 2023 року, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно приймав участь у незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, надаючи таким формуванням допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з метою виконання загального плану захоплення території України, із закріпленою зброю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та т.зв. «ДНР», здійснював підривну діяльність проти України. 
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що він народився в м. Донецьк, є громадянином України. 22 квітня 2023 року добровільно уклав контракт у батальйоні «КАСКАД», який знаходився у м. Маріуполь (на території «Азовсталь») та був зарахований для подальшого проходження військової служби на пів року. Далі 24.04.2023 року його було доставлено до м. Маріуполь, там він отримав військову форму та автомат АК-74, до 12.05.2023 проходив навчання в Маріуполі. Приймав участь у бойових діях на різних ділянках фронту. 26.06.2023 року в окопах поблизу н.п. Урожайне, Волноваського району Донецької області отримав поранення та був взятий в полон військовослужбовцями 3С України. Визнає в повному обсязі всі обставини вчиненого, спосіб та час вчиненого злочину, покази надає добровільно, а також погоджується із правильністю кваліфікації його дій, просить призначити мінімальне покарання.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та немає сумнівів у добровільності його позиції приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.7 ст.111-1 КК України як умисні дії, які виразились у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України, та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або само організувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що обтяжує покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, дані, що характеризують обвинуваченого, його вік.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити за ч.7 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в державних органах та органах місцевого самоврядування та з конфіскацією майна.
Оскільки, обвинувачений вчинив злочини до постановлення вироку Солом`янського районного суду м. Київ від 11.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_5 було засуджено за ч.2 ст.260 КК України до покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, то покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України.
Вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не обирався.
Судові витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, керуючись ст.ст.368-371, 374 КПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Солом`янського районного суду м. Київ від 11.09.2024 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 26.06.2023 року.
Зарахувати в строк покарання, частково відбуте ним покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Київ від 11.09.2024 року до вступу цього вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_7